Справа № 380/8993/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/8993/21 пров. № А/857/18771/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львів апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року, прийняте суддею Сидор Н.Т. в м. Львів, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 380/8993/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, в якому просила:

1) визнати дії відповідача, щодо відмови у переведенні позивачки з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця, протиправними;

2) зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», починаючи з 18.01.2021 року до моменту проведення перерахунку;

3) зобов`язати відповідача здійснити обчислення пенсії на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу», відповідно до заробітної плати позивачки за грудень 2020 року, згідно з листом Управління соціального захисту Львівської міської ради від 11.02.2021 року № 2603-вих.-164 про визначення заробітної плати за грудень 2020 року;

4) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату недоплаченої частини пенсії за період з 18.01.2021 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оформлену листом від 26.03.2021 року № 3195-2082/ч-52/8-1300/21, в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та здійснити нарахування ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», починаючи з 25.02.2021 року, виходячи з заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2020 року, вказаної у листі Управління соціального захисту Львівської міської ради від 11.02.2021 року № 2603-вих.-164 про визначення заробітної плати за грудень 2020 року, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на пенсію державного службовця, а тому відповідач має обов`язок її призначити.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки у позивачки відсутній необхідний стаж державної служби.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 25.02.2021 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою, в якій просила провести перерахунок її пенсії як державному службовцю, враховуючи стаж державної служби станом на 01.05.2016 року, який складає 12 років 3 місяці 11 днів. До заяви додала, окрім іншого, довідку про складові заробітної плати та копію трудової книжки.

У відповідь на вказану заяву відповідач, листом від 26.03.2021 року № 3195-2082/Ч-52/8-1300/21, повідомив, що з 04.01.2007 року позивачка перебувала на посаді завідувача сектору персоніфікованого обліку, яка не віднесена до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, а тому право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ у неї відсутнє.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, зазначений вік визначається статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і складає 62 роки для чоловіків і 60 років для жінок.

Страховий стаж передбачений абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і складає 35 років для чоловіків і 30 років для жінок.

Стаж державної служби для тих хто на час досягнення зазначеного віку працював на посадах державних службовців становить не менш як 10 років, та не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Тобто до 01.05.2016 року (дата набрання чинності новим Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

У пункті 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII зазначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, який діяв на час проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що до шостої категорії посад в органах місцевого самоврядування відносяться, зокрема, начальники секторів виконавчих органів міських рад, а до сьомої категорії посад -спеціалісти виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад.

Апеляційний суд встановив те, що, відповідно до записів у трудовій книжці, позивачка 20.01.2004 року прийнята на посаду спеціаліста І категорії відділу соціального захисту населення Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, з 06.02.2004 року переведена на посаду спеціаліста І категорії підвідділу бухгалтерського обліку та звітності, з 22.12.2006 року переведена на посаду начальника підвідділу персоніфікованого обліку, а з 04.01.2007 року переведена на посаду завідувача сектору персоніфікованого обліку Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради і на час набрання чинності Законом № 889-VІІІ безперервно працювала на цій посаді.

Отже, робота позивачки на посаді спеціаліста та керівника (завідувача) сектору зараховується до стажу державної служби.

Враховуючий стаж роботи в органах місцевого самоврядування, який зараховується до стажу державної служби, апеляційний суд встановив, що стаж державної служби позивачки станом на 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) становить 12 років 3 місяці 11 днів. На дату набрання чинності Законом № 889-VIII позивачка працювала на посаді, яка прирівняна до державної служби, однак не досягла віку 60 років, що є однією із обов`язкових умов для призначення пенсії на підставі Закону № 889-VII, у разі коли особа має 10 років стажу державної служби і станом на 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) займала посаду державної служби. Тобто, позивачка не мала права на пенсію державного службовця на підставі цієї норми.

На час звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця, позивачка досягла віку, за наявності якого може бути призначена відповідна пенсія, однак, не набула не менше ніж 20-річного стажу державної служби.

Отже, позивачка не має права на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII.

З цих підстав, апеляційний суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачці у переведенні на пенсію, відповідно до Закону № 889-VIII, а тому рішення відповідача про відмову у переведенні позивачки на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII необхідно залишити в силі.

З цих підстав, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі № 380/8993/21 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Постанова складена 30.12.2021 року