Справа № 369/11434/21
Суддя: Дубас Т. В.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/187/21
РІШЕННЯ

Іменем України

29.12.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді - Дубас Т.В.,

при секретарі - Житар А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПП в Київській області в особі: Батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАО №4583604 від 04.08. 2021 року про накладення адміністративного штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 04.08.2021 року в Київській області, Бородянського району, траса АД М-07 65, інспектором рядовим поліції Сінельником В.О., 1 роти батальйону патрульної поліції в с.Чайки УПП в Київській області без належних правових підстав було зупинено транспортний засіб «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «Сантей 2500-50» д.н.з. НОМЕР_2 та в подальшому винесено постанову серії ЕАО №4583604 від 04.08.2021 року, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. за ч. 2 ст. 126 КУпАП, за те, що 04.08.2021 о 09 год. 47 хв., ОСОБА_1 без відповідної категорії «ВЕ» керував вищевказаними транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України. Вважає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та незаконною, а тому просив суд визнати її незаконною та скасувати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.08.2021 року відкрито провадження у справі.

19.10.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого вказали, що під час спірної події позивач керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 ( дозволена максимальна маса 3500 кг., маса без навантаження 2301 кг.), з причепом Сантей 2500-50 д.н.з. НОМЕР_2 ( дозволена максимальна маса 2490 кг., маса без навантаження 650 кг.). Тобто, максимальна маса причепу перевищує масу автомобіля без навантаження на 189 кг., а максимальна маса транспортного засобу і причепа складає 5990 кг. та очевидно перевищує встановлене обмеження в 3500 кг., а тому для керування та здійснення руху вищевказаними транспортними засобами позивач зобов`язаний був мати категорії «ВЕ». Враховуючи викладене просили суд відмовити в задоволенні позову.

Згідно положень ст.12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетом є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 10 ч.6 ст. 12 КАС України, визначено, що справами незначної складності є справи, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії передбачені ч. 3 ст. 257 КАС України, а також положення ст.ст. 268, 269, 286 КАС України, якими встановлено особливості розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, а тому приходить до висновку, що вказана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Розгляд справи проводиться в порядку ст. 257 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис наданий стороною відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Адміністративним правопорушенням на підставі ч. 2 ст. 126 КпАП України є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування транспортним засобом.

З постанови інспектора 1 роти батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області рядового поліції Сінельника Віталія Олеговича серії ЕАО № 4583604 від 04.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вбачається, що ОСОБА_1 , 04.08.2021 року о 09 годині 47 хвилин керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «Сантей 2500-50» д.н.з. НОМЕР_2 без відповідної категорії ВЕ, а саме не мав права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР України. На підставі даних фактів позивача притягнуто за адміністративне правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 126 КпАП України до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 3 400 грн.

На підставі ст. 245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби зокрема, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.1 (а) передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, в тому числі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність з керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.15 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку; автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - особам, які досягли 18-річного віку; автомобілями з причіпами або напівпричіпами (категорії BE, C1E, CE), а також призначеними для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - особам, які досягли 19-річного віку; автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1E, DE, T) - особам, які досягли 21-річного віку.

Пунктами 3, 5 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340 передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причіпом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причіпом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причіпом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причіпа не перевищує 3500 кілограмів.

До керування транспортними засобами категорій С1, С, D1 і D з причіпами, повна маса яких становить більш як 750 кілограмів і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причіпа перевищує 3500 кілограмів, а також зчепленими автобусами допускаються водії, які мають право на керування транспортними засобами категорій С1Е, СЕ, D1E і DE.

Відповідно до витягу про інформацію транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , повна маса 3500, маса без навантаження 2301 та витягу про інформацію транспортного засобу причепу «Сантей 2500-50» д.н.з. НОМЕР_2 , повна маса 2490, маса без навантаження 650.

Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі МВС, 12.11.2015 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видане посвідчення водія серії НОМЕР_3 на право керування транспортними засобами категорії В1, В.

Враховуючи викладені вище норми законодавства, тип та характеристики транспортного засобу з причіпом, яким керував позивач, суд вважає, що вказаним транспортним засобом мають право керувати особи за наявності посвідчення водія категорії ВЕ.

Частиною 1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наведених норм процесуального закону, саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «Сантей 2500-50» д.н.з. НОМЕР_2 не мав права керувати транспортним засобом, оскільки в останнього не було дозволу на керування категорії ВЕ, суд дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, за яке постановою серії ЕАО №4583604 від 04.08.2021 року його притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.

Посилання позивача на безпідставну зупинку та порушення, які були допущеними в ході винесення поліцейським оспорюваної постанови є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29)

На підставі ст.139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до УПП в Київській області в особі: Батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАО №4583604 від 04.08. 2021 року про накладення адміністративного штрафу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.В. Дубас