Справа № 120/6356/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 грудня 2021 р. Справа № 120/6356/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Воронюк Віти Володимирівни,

представника позивача: Хлєбникової Наталі Анатоліївни,

представника відповідача: Щербатого Андрія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якій позивач просить суд:

- визнати незаконною відмову посадових осіб Томашпільської селищної ради про розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 15.10.2020 року;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради від 22.02.2021 року № 144 про відмову у призначенні компенсації ОСОБА_1 ;

- визнати незаконними дії посадових осіб Томашпільської селищної ради при проведенні обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12.01.2021 року;

- визнати незаконними дії посадових осіб Томашпільської селищної ради при проведенні обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.01.2021 року.

- зобов`язати Виконавчий комітет Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області призначити та виплатити ОСОБА_1 компенсаційну виплату по догляду на непрофесійній основі починаючи з 01.01.2020 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано особі, яка її подала, строк для усунення недоліків шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 2724,00 грн. за належними реквізитами щодо його сплати та зазначення ідентифікаційного коду відповідача.

25.06.2021 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви разом з квитанцією про доплату судового збору у розмірі 2724,00 грн.

Ухвалою суду від 30.06.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

На виконання зазначеної ухвали відповідачем 28.07.2021 року було подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що видатки з місцевого бюджету селищної територіальної громади на соціальний захист та соціальне забезпечення здійснюються лише з 01.01.2021 року з моменту введення в дію підпункту "а" пункту 4 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України, а тому виплата компенсації ОСОБА_1 за догляд на непрофесійній основі за 2020 рік неможлива. Щодо заяви позивача від 05.01.2021 року, представником відповідача зазначено, що рішенням виконавчого комітету Томашпільської селищної ради було відмовлено у призначенні відповідної щомісячної компенсації у зв`язку з неможливістю проведення обстеження матеріально-побутових умов заявника. На переконання представника відповідача, відсутність відповідного акту, який підтверджує факт спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги, виключає можливість призначення спірної компенсації, а тому просить відмовити в задоволенні даного позову.

02.08.2021 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, згідно якої вона вважає доводи викладені у відзиві необґрунтованими та наводить свої аргументи на їх спростування.

Ухвалою суду від 26.10.2021 року вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ухвали суду від 28.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 17.11.2021 року витребувано з Томашпільської селищної ради належним чином засвідчені копії заяви ОСОБА_1 від 15.10.2020 року з якою вона зверталася до селищної ради для призначення компенсації та журналу реєстрації вхідної кореспонденції Томашпільської селищної ради за період з 15.10.2020 року по 17.10.2020 року включно.

На виконання даної ухвали, 24.11.2021 року представником відповідача надано суду копії відповідних доказів.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відео конференції у приміщенні Томашпільського районного суду Вінницької області.

01.12.2021 року представником позивача подано до суду письмові пояснення щодо обґрунтованості вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини наведені у заявах по суті справи, та просила суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , який згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Томашпільської м/р МСЕК Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА Серії 12 ААА № 936795 від 08.02.2018 року потребує постійної сторонньої допомоги.

Як зазначає позивач, 15.10.2020 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, однак, в кінці грудня 2020 року засобами телефонного зв`язку її повідомлено про необхідність повторної подачі відповідної заяви.

05.01.2021 року позивач повторно подала до Томашпільської селищної ради заяву про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, разом з доданим пакетом документів.

Рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради від 22.02.2021 року № 144 позивачу відмовлено в призначенні відповідної компенсації, у зв`язку з неможливістю проведення обстеження матеріально-побутових умов заявника.

Відповідно до змісту актів обстеження матеріально - побутових умов сім`ї складеного працівниками відповідача 12.01.2021 року, проведення обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 є неможливим у зв`язку з відсутністю заявника та ОСОБА_2 за місцем проживання.

Вважаючи вищезазначені рішення, акти обстеження матеріально-побутових умов та дії працівників Томашпільської селищної ради протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначає Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі Закон).

Згідно пункту 17 статті 1 Закон України "Про соціальні послуги" соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг.

Частиною шостою статті 13 Закону фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 , який згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Томашпільської м/р МСЕК Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА Серії 12 ААА № 936795 від 08.02.2018 року потребує постійної сторонньої допомоги.

Зазначене свідчить про те, що позивач має право на отримання спірної компенсаційної виплати, що також не заперечується відповідачем.

Визначаючись щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради від 22.02.2021 року № 144 про відмову у призначенні компенсації ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 23.09.2020 прийнято постанову «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» № 859, яка набрала чинності 25.09.2020 року.

Дана постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 1 січня 2020 року для осіб, які звернуться за призначенням компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, протягом 60 календарних днів із дня опублікування цієї постанови, крім підпункту 2 пункту 7 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого зазначеною постановою, який набирає чинності з 1 січня 2021 року (пункт 4 постанови Кабінетом Міністрів України №859).

Так, постановою Кабінетом Міністрів України № 859 затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (далі Порядок № 859).

Цей Порядок встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є: особами з інвалідністю I групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги відповідно до переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, надання такій дитині соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1161 (пункт 1 Порядку № 859).

У відповідності до пункту 3 Порядку № 859 компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчим органом міської міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Пунктом 4 Порядку № 859 передбачено, що розмір компенсації відповідно до статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» обчислюється як різниця між прожитковим мінімумом на одну особу в розрахунку на місяць, установленим законом на 1 січня календарного року, в якому надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та середньомісячним сукупним доходом фізичної особи, яка надає соціальні послуги, за попередні шість місяців, що передують місяцю подання заяви про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

У відповідності до пункту 6 Порядку № 859 для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги, подаються до структурного підрозділу заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та документи/відомості у паперовій або електронній формі, зазначені в пункті 7 цього Порядку.

Рішення про призначення компенсації або про відмову в її наданні приймається структурним підрозділом протягом 10 днів з дати подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку, і наступного дня після його прийняття надсилається фізичній особі, яка надає соціальні послуги.

Як встановлено судом, підставою для прийняття рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради від 22.02.2021 року № 144 стала неможливість проведення обстеження матеріально-побутових умов заявника, у зв`язку з відсутністю за місцем проживання заявника та особи, яку вона доглядає.

Так, відповідно до положень Порядку №859 для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею складається акт про проведення обстеження сім`ї фахівцями структурного підрозділу. Форма акта про проведення обстеження сім`ї затверджується Мінсоцполітики.

Якщо фізична особа надає соціальні послуги за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, але має інше зареєстроване місце проживання, обстеження сім`ї для встановлення факту догляду є обов`язковим.

Аналіз вищезазначених положень Порядку дає підстави дійти висновку, що акт про проведення обстеження сім`ї є обов`язковим лише у випадку, коли особа, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та особа, яка надає ці послуги проживають окремо, або зареєстровані за різними місцями проживання.

У даному ж випадку, позивач та її чоловік ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за одним адресом, що підтверджується копією довідки, виданою самим відповідачем - Томашпільською селищною радою № 12 від 05.01.2021 року (а.с. 26).

Разом з тим, відповідачем надано суду акт проведення обстеження сім`ї № 122 від 08.07.2021 року (а.с.88), з якого вбачається, що позивач проживає разом з ОСОБА_2 за одним адресом та надає щоденно останньому соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

А тому доводи відповідача щодо неможливості проведення відповідних обстежень сім`ї 12.01.2021 року та 18.01.2021 року, суд вважає необґрунтованими.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради від 22.02.2021 року № 144 є таким, що не відповідає критеріям правомірності та таким, що підлягає скасуванню судом як протиправне.

Протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні ОСОБА_1 дає підстави для висновку про необхідність відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання виконавчий комітет Томашпільської селищної ради здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 компенсацію як фізичній особі, яка надає соціальні послуги на непрофесійній основі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».

Визначаючись щодо періоду за який позивачу підлягає виплата спірної компенсації суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 10 Порядку № 859 компенсація призначається на 12 місяців і виплачується щомісяця.

Згідно пункту 14 Порядку № 859 компенсація призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця з дня звернення подано всі необхідні документи.

Враховуючи, що позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення спірної виплати 05.01.2021 року, враховуючи положення пункту 14 Порядку № 859, їй слід призначити відповідну виплату з січня 2021 року.

При цьому, як встановлено судом в ході розгляду справи, 02.07.2021 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про згоду надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, за результатом розгляду якої з 20.07.2021 року їй призначено відповідну компенсаційну виплату.

На підставі вищезазначеного, виплата спірної компенсації позивачу підлягає з січня 2021 року по 20.07.2021 року.

Разом з тим, розглядаючи вимоги щодо визнання протиправними відмову посадових осіб відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.10.2021 року та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу компенсаційну виплату по догляду на непрофесійній основі починаючи з 01.01.2020 року суд зазначає наступне.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року витребувано з Томашпільської селищної ради належним чином засвідчені копії заяви ОСОБА_1 від 15.10.2020 року з якою вона зверталася до селищної ради для призначення компенсації та журналу реєстрації вхідної кореспонденції Томашпільської селищної ради за період з 15.10.2020 року по 17.10.2020 року включно.

На виконання даної ухвали, 24.11.2021 року представником відповідача надано копію журналу реєстрації вхідної кореспонденції Томашпільської селищної ради за період з 15.10.2020 року по 17.10.2020 року включно, в якому відсутні відомості щодо звернення позивача із відповідною заявою.

Щодо вимоги суду про надання копії заяви ОСОБА_1 від 15.10.2020 року з якою вона зверталася до селищної ради для призначення компенсації, відповідач повідомив, що відповідна заява до Томашпільської селищної ради не подавалася заявником та не реєструвалася радою.

В свою чергу, представником позивача доказів звернення позивача із відповідною заявою суду надано не було.

Враховуючи відсутність доказів звернення позивача до Томашпільської селищної ради 15.10.2020 року із заявою про згоду надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, вимоги позовної заяви про виплату відповідної компенсації з 01.01.2020 року задоволенню не підлягають.

Водночас, щодо заявлених позовних вимог про визнання протиправними дій посадових осіб Томашпільської селищної ради при проведенні обстеження матеріально побутових умов від 12.01.2021 року та 18.01.2021 року, суд вважає такі вимоги необґрунтованими, з огляду на те, що самі по собі дії не породжують правових наслідків.

В даному випадку певні правові наслідки породжує виключно рішення відповідача від 22.02.2021 року № 144, яке є предметом позову.

А тому в задоволенні зазначених вимог позовної заяви також слід відмовити.

За правилами частин 3-4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно- правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання зчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При цьому судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради від 22.02.2021 року № 144 про відмову у призначенні ОСОБА_1 компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги на непрофесійній основі; зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 за період з січня 2021 року по 20.07.2021 року компенсацію як фізичній особі, яка надає соціальні послуги на непрофесійній основі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частини третьої, сьомої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог, витрати пов`язані зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 908 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Статтею 16 КАС України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями частини третьої, сьомої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 вказаного Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як встановлено судом, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано ордер серії ВН1028847 та засвідчені копії договору про надання правової допомоги №0093 від 18.09.2020 року та додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги №0093 від 18.09.2020 року.

За умовами договору про надання юридичних послуг та правничої допомоги від 27.07.2020 року № 079МТА об`єднання бере на себе зобов`язання надати клієнту юридичні послуги на умовах передбачених цим договором та замовленнями, які є невід`ємними додатками до нього, а клієнт зобов`язується здійснювати оплату отриманих юридичних послуг та правничої допомоги в розмірі та строки, що обумовлені цим договором.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 вказаного договору вартість послуг за цим договором визначається в Додаткових угодах та/або в Рахунку(ах) до Договору.

В додатковій угоді від 01.04.2021 року визначено вартість наданих послуг в сумі 15000,00 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

З огляду на предмет розглядуваного спору, обсягу наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що понесені позивачем витрати у сумі 15000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи, а загальний показник часу, який зазначений адвокатом (10 годин) є необґрунтованим та завищеним.

При цьому, суд не оспорює права адвоката самостійно визначати гонорар, однак, у даному випадку, не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару була врахована складність справи та інші істотні обставини.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, враховуючи часткове задоволення позову, доходить висновку про зменшення розміру таких витрат до 5000,00 грн., що за даних обставин справи є справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат.

З огляду на викладене, а також зважаючи на приписи частини 1 статті 139 КАС України, понесені позивачем витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради від 22.02.2021 року № 144 про відмову у призначенні ОСОБА_1 компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги на непрофесійній основі.

Зобов`язати виконавчий комітет Томашпільської селищної ради здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 за період з січня 2021 року по 20.07.2021 року компенсацію як фізичній особі, яка надає соціальні послуги на непрофесійній основі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Томашпільської селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Томашпільська селищна рада (, адреса: пл. Т. Шевченка, 1, смт. Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область, 24200);

Рішення у повному обсязі виготовлено: 30.12.2021 року.

Суддя Чернюк Алла Юріївна