Справа № 260/3881/21
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2021 рокум. Ужгород№ 260/3881/21

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), військової частини НОМЕР_4 Західного територіального управління Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі - відповідач 1, військова частина НОМЕР_2 НГУ), військової частини НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 2, військова частина НОМЕР_4 ЗТУ НГУ), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в повному обсязі за період з квітня 2016 року по грудень 2020 року включно, в день виключення із списків частини - 19.08.2021 року, з урахуванням січня 2008 року, січня 2016 року та січня 2018 року як базових місяців.

2. Зобов`язати військову частини НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з квітня 2016 року по грудень 2020 року включно, з урахуванням січня 2008 року, січня 2016 року та січня 2018 року як базових місяців, та з урахуванням раніше виплачених сум.

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014 рік в день виключення із списків частини - 19.08.2021 року.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби за 2014 рік (5 календарних днів), про що видати відповідний наказ, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 50832,52 грн., згідно довідки № 57 від 19.08.2021 року «про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 » в день виключення із списків частини - 19.08.2021 року.

6. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 50832,52 грн. (п`ятдесят тисяч вісімсот тридцять дві гривні 52 копійки), згідно довідки № 57 від 19.08.2021 року «про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 », із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року.

7. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, що полягає у ненарахуванні та невиплаті в повному розмірі ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років вислуги в день виключення із списків частини - 19.08.2021 року.

8. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років вислуги ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року.

9. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України яка проявилась у недоведення до відома та невидачі ОСОБА_1 належно оформленого витягу з наказу начальника ЗТУ НГУ від 04.08.2021 року № 44 (по особовому складу).

10. Визнати протиправним наказ начальника ЗТУ НГУ від 04.08.2021 року № 44 (по особовому складу).

11. Скасувати наказ начальника ЗТУ НГУ від 04.08.2021 року № 44 (по особовому складу).

12. Визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19.08.2019 року № 182 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

13. Скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19.08.2019 року№ 182 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

14. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України після скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19.08.2021 року № 182 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України видати наказ по стройовій частині про виключення зі списків особового складу частини ОСОБА_1 , але не раніше дати проведення всіх належних розрахунків на день звільнення та здачі військової посади.

15. Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 без дотримання порядку звільнення - проведення документального підтвердження ОСОБА_1 періодів його військової служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні на виконання вимог абзацу 1 пункту 234 Положення затвердженого Указом Президента України за № 1153/2008.

16. Визнати протиправною бездіяльність щодо звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 без проведення ознайомлення із записами в послужному списку та із розрахунком вислуги років військовослужбовця на пенсію на виконання п.15 Розділу 3 Інструкції з організації обліку особового складу Національної гвардії України затвердженої Наказом МВС України № 73 від 30 січня 2017 року.

17. Визнати протиправним виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19.08.2021 року № 182 (по стройовій частині) без дотримання порядку звільнення - проведення повного розрахунку по всім видам грошового забезпечення на виконання абз. 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та ч. 3 п. 12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170.

18. Визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо недотримання вимог пункту 2 військового контракту укладеного ОСОБА_1 з Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України в частині недотримання зобов`язань перед позивачем які проявились в незабезпеченні належних умов для проходження військової служби, зокрема додержання його особистих прав і свобод включаючи надання пільг та гарантій установлених законодавством та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

19. Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України за пп. «а» ч. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) у період з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації та під час дії в Україні особливого періоду.

20. Визнати протиправним непродовження дії контракту понад встановлені строки ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, на виконання вимог абзацу 3 пункту 2) ч. 9 ст. 23 Закон № 2232-ХІІ.

21. Зобов`язати військову частини НОМЕР_2 Національної гвардії України продовжити строк дії контракту ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з 20.08.2021 року.

22. Визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 без дотримання порядку звільнення - непроведення звільнення штаб-сержанта ОСОБА_1 у день закінчення строку контракту - 13.08.2021 року, на виконання вимог п. 34 та 237 Положення № 1153/2008 від 10.12.2008.

23. Визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо перетримання штаб-сержанта ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом строком на шість календарних днів;

24. Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 без дотримання порядку та процедури звільнення - без дотримання процедури та порядку звільнення - не проведенні комплексного та періодичного оцінювання ОСОБА_1 в 2021 році, на виконання вимог пунктів 2.13, 2.14. та розділу VII та абз. 1 п. 7.6 та абз. 2 п. 77 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454;

25. Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом ОСОБА_1 без дотримання процедури та порядку звільнення - не здійснення військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України подання до звільнення ОСОБА_1 , на виконання вимог пункту 12.11. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

26. Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 без дотримання процедури та порядку звільнення - не подання військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України копії розрахунку вислуги років військової служби ОСОБА_1 , що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, на виконання вимог пункту 12.11. Розділу X Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

27. Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 наказом ЗТУ НГУ № 44 від 04.08.2021 року (по особовому складу) та наказом командира військової частини Національної гвардії України № 182 від 19.08.2021 року без додержання встановленого порядку та процедури звільнення з військової служби.

28. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не здійснення запису до примірнику військового контракту ОСОБА_1 який зберігається у особовій справі із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання) який завіряється підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою, на виконання вимог п. 37 Розділу II Положення затвердженого Указом Президента України 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

29. Поновити на військовій службі за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з 20.08.2021 року на раніше займаній посаді або їй рівнозначній.

30. Зобов`язати військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України внести зміни до військової особової справи штаб-сержанта ОСОБА_1 в частині вислуги років, періоду проходження військової служби та дати виключення із списків особового складу частини.

31. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України внести запис до пункту 17 військового квитка ОСОБА_1 в частині дати виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

32. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України зарахувати ОСОБА_1 весь період вимушеного прогулу (перебування у списках особового складу частини) до періоду проходження військової служби за контрактом, календарної, пільгової та в обчислені на вихідну допомогу.

33. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України розглянути питання щодо укладання нового контракту з штаб-сержантом ОСОБА_1 про проходження військової служби в лавах Національній гвардії України.

34. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень (п`ять тисяч гривень).

35. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за займаною посадою начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, згідно штатного розкладу за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.08.2021 року по день поновлення на військовій службі;

36. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України додаткові види грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 із відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів за час вимушеного прогулу з 20.08.2021 року, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року, з наступним розрахунком:

- компенсація за невикористані основні відпустки;

- компенсація за невикористані додаткові відпустки передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 та Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- матеріальні допомоги на оздоровлення;

- матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань;

- компенсація за неотримане речове майно.

Позовні вимоги мотивує наступним. Позивач зазначає, що відповідачем 2 було винесено наказ № 44 від 04.08.2021 року (по особовому складу) яким його було звільнено, а згодом похідний від нього наказ командира військової частини НОМЕР_2 НГУ № 182 від 19.08.2021 року (по стройовій частині), яким позивача було виключено зі списків частини, які позивач вважає безпідставними та протиправними. Вказує, що відповідач не нарахував та не провів із ним належних розрахунків при звільненні з військової служби по різним видам забезпечення, зокрема щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у день звільнення (19.08.2021 року), передбаченої абз. 1 п. 1 ст. 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Наказу МВС України № 475 від 07.06.2017 року, Наказу МВС України від 15.03.2018 року №200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» та Постанови КМУ від 16.03.2017 року № 178 (тобто без проведеного повного грошового розрахунку на день звільнення). Також зазначає, що відповідач протиправно звільнив його з військової служби за контрактом, недотримуючись вимог чинного законодавства та з порушенням порядку та процедур звільнення з даного виду публічної служби. Позивач вважає, що відповідач при здійсненні обчислення (нарахування) індексації грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по грудень 2020 року не вірно врахував базовий місяць для такої виплати. Також позивач зауважує, що йому не виплатили грошову компенсацію за неотримане речове майно, одноразову грошову допомогу при звільненні (вихідну допомогу) за повні 14 календарних років вислуги, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2014 рік в кількості 5 календарних днів. У зв`язку з тим, що з ним не проведено повний розрахунок при звільненні, позивач переконаний, що відповідач не мав права виключати його зі списків частини.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року клопотання представника відповідача 1 було задоволено та продовжено відповідачу 1 строк для подання відзиву на позовну заяву.

19 жовтня 2021 року до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву вбачається, що військова частина НОМЕР_2 вважає позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії щодо індексації грошового забезпечення такими, які не відповідають вимогам чинного законодавства та не підлягають задоволенню. Відповідач також зазначає, що якщо військовослужбовець НГ України виконував обов`язки військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я у 2014 році, право на відпустку у нього настає у 2015 році, а позивач відповідно замінив таку відпустку - додатковою відпусткою УБД. Відтак переконаний, що права на отримання такої компенсації позивач не набув. Разом з тим, відповідач зазначив, що не заперечує виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при надходженні відповідних бюджетних асигнувань. Військова частина НОМЕР_2 НГ України зазначає, що позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу (вихідну допомогу) в повному обсязі. За інформацією відділення кадрів військової частини позивач розпочав службу у Національній гвардії України з 12.08.2014 року. До цього він проходив військову службу у підрозділах Міністерства оборони України з 1995 по 2000 роки. Оскільки позивача було звільнено з лав Збройних сил України у 2000 році йому було виплачено відповідну одноразову грошову допомогу. Тому право на отримання такої допомоги позивач мав лише за час проходження військової служби у Національній гвардії України з 12.08.2014 по день звільнення 19.08.2021 року, тобто за 7 років, яку йому було виплачено в повному обсязі. Відповідач зауважує суду, що позивачем було написано рапорт про те, що він надає згоду на виключення зі списків особового складу без повного розрахунку. Такий рапорт міститься в особовій справі. Так, позивача було звільнено у зв`язку із закінченням строку контракту, тим паче, що позивач виявив бажання звільнитись, про що повідомив військову частину рапортом. А тому, відповідач вважає, що позовна вимога позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України після скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19.08.2021 року № 182 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України видати наказ по стройовій частині про виключення зі списків особового складу частини ОСОБА_1 , але не раніше дати проведення всіх належних розрахунків на день звільнення та здачі військової посади військова частина НОМЕР_2 НГ України та всі інші похідні від цієї вимоги суперечать попереднім діям позивача, вчиненим з метою звільнення з військової служби. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд констатує, що відповідач 2 правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року витребувано від військової частини НОМЕР_6 матеріали особової справи ОСОБА_1

25 жовтня 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

04 листопада 2021 року до суду надійшла особова справа ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року було витребувано від військової частини НОМЕР_2 НГУ належним чином завірену копію оскаржуваного наказу від 04.08.2021 року за №44 (по особовому складу).

09 грудня 2021 року до суду від військової частини НОМЕР_2 НГУ надійшло клопотання про долучення доказів, а саме платіжного доручення про виплату позивачу компенсації за неотримане речове майно.

Ухвалою суду від 10 грудня 2021 року було витребувано від військової частини НОМЕР_4 НГУ належним чином завірену копію оскаржуваного наказу від 04.08.2021 року за №44 (по особовому складу).

13 грудня 2021 року до суду від Західного територіального управління НГУ надійшла належним чином завірена копія наказу від 04.08.2021 року за №44 (по особовому складу).

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані письмові докази, особову справу позивача, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що прапорщик ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_2 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України за №181 (по стройовій частині) від 12.08.2014 року, прийнятий на військову службу за контрактом на п`ять років з 12 серпня 2014 року до 12 серпня 2019 року та призначений на посаду інструктора (стрільця) 1-го штурмового відділення патрульного взводу спеціального призначення 9-ї патрульної роти 4-го стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку).

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Національній Гвардії України строком на один рік.

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Національній Гвардії України строком на один рік.

08 липня 2021 року ОСОБА_1 подав на ім`я командира патрульної роти 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 рапорт про клопотання останнім перед командуванням частини про звільнення його з лав ЗСУ по закінченню терміну дії контракту.

04 серпня 2021 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 за №44 о/с (по особовому складу) припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у Національній гвардії України у запас Збройних Сил України за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 штаб-сержанта ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19 серпня 2021 року за №182 (по стройовій частині) припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини штаб - сержанта ОСОБА_1 .

Позивач, вбачаючи протиправність дій відповідачів під час звільнення його з військової служби звернувся до суду з даним позовом.

Щодо позовних вимог щодо невірного, на думку позивача, нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з квітня 2016 року по грудень 2020 року включно, з урахуванням січня 2008 року, січня 2016 року та січня 2018 року як базових місяців, та з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII. Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII). Згідно з статтею 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено в статті 12 Закону №2011-XII. Так, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з статтею 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282-XII).

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Стаття 4 Закону №1282-XII визначає підстави для проведення індексації. Згідно з частиною першою статті 4, в редакції від 02.12.2012, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Законом №911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинність з 01.01.2016, внесені зміни у частину першу статті 4 Закону №1282-XII цифри « 101» замінити цифрами « 103».

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини друга четверта статті 4 Закону №1282-XII).

Частиною другою статті 5 Закону №1282-XII визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (частина перша статті 9 Закону №1282-XII).

Відповідно до норм статті 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1078, в редакції від 21.06.2012, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, в редакції від 21.06.2012, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Для проведення подальшої індексації або здійснення чергового підвищення доходів випереджаючим шляхом обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком починаючи з наступного за базовим місяця.

09.12.2015 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова №1013). Ця постанова набрала чинності 15.12.2015 та відповідно до пункту 6 цієї постанови застосовується з 01.12.2015.

Відповідно до пункту 3 Постанови №1013 міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів необхідно було вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року. Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078.

Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 до Порядку №1078 внесені зміни, пункт 5 викладено в новій редакції:

« 5. У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Приклади проведення індексації грошових доходів громадян у разі їх підвищення наведено у додатку 4.

У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення.

Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.

Приклад обчислення суми індексації у разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції наведено у додатку 5.

У разі коли індекс споживчих цін для проведення індексації, розрахований наростаючим підсумком, перевищив 10 відсотків, Кабінет Міністрів України приймає рішення про підвищення тарифних ставок (окладів) працівникам бюджетної сфери, органам державної влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів з урахуванням суми індексації, яка складається на момент підвищення.

Працівникам підприємств i організацій, які перебувають на госпрозрахунку, підвищення заробітної плати у зв`язку із зростанням рівня інфляції провадиться у порядку, визначеному у колективних договорах, але не нижче норм, визначених Законом України Про індексацію грошових доходів населення та положень цього Порядку.».

Постановою Кабінету Міністрів України №77 від 11.02.2016 внесені зміни в абзац другий пункту 11 Порядку №1078, цифри 101 замінено цифрами 103. Ці зміни, відповідно до пункту 2 Постанови КМУ №77 від 11.02.2016, застосовуються з 1 січня 2016 року.

Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно з пп.2) пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду:

«[…] 24. Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. 25. У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. 26. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17. 27. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 28. Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що у 2016 - 2017 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, а тому відповідач діяв правомірно. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі […]», постанова від 23.10.2019 у справі №825/1832/17;

- « 32. […] Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. 33. Також Верховний Суд звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин», постанова від 07.08.2019 у справі №825/694/17.

При прийнятті рішення суд виходить з таких мотивів:

- нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено здійснення індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищення грошових доходів громадян (в межах прожиткового мінімуму) для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі, коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, важливим елементом алгоритму нарахування індексації є термін (так званий «базовий» місяць), від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, оскільки нарахування індексації розпочинається після досягнення цим індексом певного значення у відсотках (так званого порогу), визначеного законом. Так, індексація грошових доходів населення починає нараховуватися, коли зростання індексу споживчих цін перевищує:

- 101 відсоток за період до 01.01.2016 (частина перша статті 4 Закону №1282-XII в редакції, що діяла до 01.01.2016);

- 103 відсотки за період після 01.01.2016 (частина перша статті 4 Закону №1282-XII зі змінами, внесеними Законом №911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності 01.01.2016).

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 в редакції, що діяла до 01.01.2016, базовим місяцем для нарахування індексації вважався місяць, в якому відбулася одна із подій:

(1) підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, або

(2) зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

При цьому місяць, у якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У зв`язку з прийняттям Постанови №1013, якою були внесені зміни серед іншого і до пункту 5 Порядку №1078, з 01.01.2016 істотно змінився порядок здійснення індексації, оскільки «базовим» (місяцем, від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін до досягнення ним порогу 103%) визначено місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, а не підвищення розмірів мінімальної заробітної плати чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімального розміру.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом з 12.08.2014 року по 19.08.2021 року включно.

Відповідач надав суду підтверджуючі документи про те, що в 2016 році позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 491,10 грн., в 2017 році - 0,00 грн., у 2018 році - 71,08 грн., в 2019 році - 1930,15 грн., у 2020 році - 2664,32 грн. у Довідці №278 від 12.10.2021 року зазначено, що при нарахуванні індексації застосовано базові місяці: січень 2016, серпень 2017 та березень 2018.

Суд при прийнятті рішення враховує, що постановою КМУ №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджені схеми посадових окладів військовослужбовців та курсантів навчальних закладів у розмірах згідно з додатками 1-8, 30-32; схеми посадових окладів осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 9-23; схеми окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатком 24; додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25-28, 33.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови № 1294.

Згідно з абз. 4-5 п. 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008.

В подальшому після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Однак, щомісячна додаткова грошова винагорода не включалася до складу грошового забезпечення, з якого здійснювалося обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (п. 8 наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» від 15.11.2010 № 595, розміри винагороди встановлювався наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Відтак, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови № 704, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Суд враховує, що відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року № 48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року № 248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року № 28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.

Зі змісту роз`яснення Мінсоцполітики від 09 лютого 2005 року № 024-106 встановлено, що зміна розміру премії за рахунок фінансових можливостей підприємства не є підставою вважати місяць базовим, при розрахунку індексу для проведення індексації.

Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації не відбувалося.

У подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала законної сили 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.

Отже, у межах спірних відносин саме січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.

Базовим місяцем може бути лише місяць, коли на законодавчому рівні змінюється посадовий оклад військовослужбовця.

Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена постановою КМ України № 1294 від 07.11.2007р., яка набрала чинності з 01.01.2008р.

У подальшому після прийняття КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Звідси, на законодавчому рівні розмір посадового окладу військовослужбовців (в тому числі Національної гвардії України) встановився у січні 2008 року (постанова КМ України № 1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб») та в подальшому такий був змінений (зріс) у березні 2018 року (постанова КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»).

Таким чином, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців за спірний період повинен бути січень 2008 року та березень 2018 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - жовтень 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо того, що позивача було звільнено та виключено зі списків військової частини НОМЕР_2 23.12.2016 року, відповідно до наказу командира №319 та право на індексацію грошового забезпечення з 2017 по 16.03.2020 року він ненабув, оскільки таке не знайшло свого підтвердження, в особовій справі позивача відсутні будь які докази того, що позивача звільнявся 23.12.2016 року.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення не у повному обсязі за період з 01.01.2016 по 31.12.2020 та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місця - січня 2008 року та з 01.03.2018 року по 31.12.2020 року з урахуванням базового місяця - березня 2018 року. Виплату індексації грошового забезпечення провести з урахуванням виплачених сум.

Щодо позовних вимог, що стосуються ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014 рік суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_2 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України за №181 (по стройовій частині) від 12.08.2014 року, прийнятий на військову службу за контрактом на п`ять років з 12 серпня 2014 року до 12 серпня 2019 року та призначений на посаду інструктора (стрільця) 1-го штурмового відділення патрульного взводу спеціального призначення 9-ї патрульної роти 4-го стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку).

Відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Відповідно до п.п 1, 11 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2012 р. № 702, щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо. Щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Додатком 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 затверджено перелік військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, якими зокрема є посади військовослужбовців, які виконують обов`язки з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, у тому числі під час їх екстрадиції, а також забезпечують охорону осіб, які тримаються під вартою, під час судових засідань у судах. Пунктом 55 вищевказаного переліку визначено посаду кулеметника з тривалістю щорічної додаткової відпустки 5 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії послужного списку позивача, у 2014 році позивач займав посаду інструктора (стрільця) 1-го штурмового відділення патрульного взводу спеціального призначення 9-ї патрульної роти 4-го стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку), яка відповідає Переліку.

Таким чином позивач, будучи військовослужбовцем Збройних Сил, займаючи посади, визначені постановою № 702, під час проходження служби мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за виконання обов`язків військової служби, за які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач просить, зокрема визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за 2014 рік.

Підстави та порядок надання додаткової відпустки військовослужбовцям передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до абз. 2, 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Вказаній нормі кореспондують положення пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, за яким у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби, у т.ч. в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2014 рік.

Отже, позивач має право на виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, оскільки за 2014 рік така відпустка йому не надавалась та при звільненні компенсація не виплачувалася.

У зв`язку з чим, суд приходить висновку про протиправність дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, а саме не виплати позивачу грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 10 розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 200 від 15 березня 2018 року грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства України на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Крім того, відповідно до абз. 2 п. 5 розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 200 від 15 березня 2018 року у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, про що видати відповідний наказ.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу.

Цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (п. 3 Порядку).

Зі змісту пунктів 4, 5 вказаного вище Порядку вбачається, що виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відтак, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014 рік, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Щодо позовних вимог щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсацію за неотримане речове майно в сумі 50832,52 грн., згідно довідки № 57 від 19.08.2021 року «про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 » в день виключення із списків частини - 19.08.2021 року, суд зазначає наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 19.08.2021 року №182 з позивачем було розірвано контракт та звільнено з військової служби відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

У вказаному наказі визначено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 50832,52 грн.

19.08.2021 року т.в.о. начальника речової служби тилу та т.в.о. начальника фінансового відділення військової частини № НОМЕР_2 складено довідку №57 про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 , відповідно до якої вартість неотриманого позивачем під час проходження служби речового майна складає 50832,52 грн.

При звільненні зі служби позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна виплачено не було, що визнає відповідач у письмовому відзиві.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон № 2011-XII), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).

Згідно з частиною 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 року за № 797/30665 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку № 178.

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

З вищенаведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17 (адміністративне провадження № К/9901/38716/18).

Відповідно до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, (дія якого відповідно до ч. 3 Указу поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено судом, станом на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини сума заборгованості за неотримане речове майно згідно з довідкою №57 склала 50832,52 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно є протиправною.

Разом з тим, за час розгляду даної справи позивачу була виплачена компенсація за неотримане речове майно, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4517 від 25 листопада 2021 року. Відповідно позовна вимога щодо стягнення з військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 50832,52 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті під час звільнення позивача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про ненарахування та невиплати в повному розмірі ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років вислуги, суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_2 НГУ від 19.08.2021 року за №182 (по стройовій частині) вислуга років позивача станом на 19.08.2021 року становить: за час служби в календарному обчисленні - 14 років 04 місяці 07 дні, час служби в пільговому обчисленні - 17 років 00 місяців 03 дні. На вихідну допомогу 07 років.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою цієї ж статті обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні норми містить пункти 1, 5 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, відповідно до яких військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.

Правова позиція щодо застосування приписів частини другої статті 15 Закону №2011-XII неодноразово викладалася у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року № 380/2427/20 та інші.

Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду правова норма частини другої статті 15 Законі №2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

При цьому, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».

Судом встановлено, що на момент звільнення позивача вислуга років становить: календарна 14 років 04 місяці 07 днів, тобто понад 10 років.

З огляду на викладене, висновується, що позивач набув право на одноразову допомогу при звільненні відповідно до статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

У Наказі командира військової частини НОМЕР_2 НГУ (по строковій частині) від 19.08.2021 №182, згідно з яким позивача виключено зі списків військової частини, відображено відомості про виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 07 років, а не 14 років, як це передбачено Законом № 2011-XII та Порядком виплати грошового забезпечення, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, виплату грошового забезпечення на день звільнення 19.08.2021 року, ОСОБА_1 було виплачено вихідну допомогу у розмірі 43115,63 грн.

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач розпочав службу у Національній гвардії України з 12.08.2014 року.

До цього він проходив військову службу у підрозділах Міністерства оборони України з 1995 по 2000 роки.

Оскільки позивача було звільнено з лав Збройних сил України у 2000 році йому було виплачено відповідну одноразову грошову допомогу.

Тому право на отримання такої допомоги позивач має лише за час проходження військової служби у Національній гвардії України з 12.08.2014 року по день звільнення 19.08.2021 року, тобто за 7 років.

Суд не бере до уваги такі твердження представника відповідача, оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_7 Міністерства оборони України від 25 жовтня 2002 року за №220 (по стройовій частині) прапорщика ОСОБА_1 виключено з 25.10.2002 року зі списків частини, всіх видів забезпечення. В наказі зазначено, що за 2002 рік чергова відпустка використана, грошову допомогу на оздоровлення виплачено.

Отже, одноразова грошова допомога при звільненні (вихідна допомога) позивачу не виплачувалась на час звільнення з лав Збройних Сил України, та і не могла виплачуватись, оскільки позивач на той час не мав вислуги 10 календарних років.

Суд вважає, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 14 років, допустив протиправні дії у спірних правовідносинах, чим порушив гарантоване право позивача на належне грошове забезпечення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України яка проявилась у недоведення до відома та невидачі ОСОБА_1 належно оформленого витягу з наказу начальника ЗТУ НГУ від 04.08.2021 року № 44 (по особовому складу), суд зазначає наступне.

Пунктом 241 розділу 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого указом ПУ від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин, що, відповідно, відповідачем зроблено не було. А тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника ЗТУ НГУ від 04.08.2021 року № 44 (по особовому складу) та похідних від неї позовних вимог зазначених у пунктах 10, 11, 15, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 та 26 (ухвали суду від 30.08.2021 року про відкриття провадження в адміністративній справі), судом встановлено наступне.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються зокрема Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (надалі - Положення), Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджену наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454) (надалі - Інструкція).

Так, відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Згідно частини 4 вказаної статті Закону №2232-ХІІ, форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 Закону №2232-ХІІ встановлені строки військової служби, а стаття 24 визначає початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Час та місце виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважаться, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Згідно частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 26 Закону №2232-ХІІ регламентовано підстави звільнення з військової служби, де у підпункті «а» пункту 2 частини 5 даної статті зазначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): у зв`язку із закінченням строку контракту.

За пунктом 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (пункт 15 Положення).

Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі (пункт 20 Положення).

Строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності (пункт 23 Положення).

Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби (пункт 26 Положення).

Підпунктом 2 пункту 35 Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно підпункту 2 пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (крім строку проведення мобілізації та часу воєнного стану) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктом 2 частини п`ятої і пунктом 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення (пункт 233 Положення).

За пунктом 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Так, як вже було зазначено вище та підтверджується наявними матеріалами особової справи, прапорщик ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_2 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України за №181 (по стройовій частині) від 12.08.2014 року, прийнятий на військову службу за контрактом на п`ять років з 12 серпня 2014 року до 12 серпня 2019 року та призначений на посаду інструктора (стрільця) 1-го штурмового відділення патрульного взводу спеціального призначення 9-ї патрульної роти 4-го стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку).

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Національній Гвардії України строком на один рік.

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Національній Гвардії України строком на один рік.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, ним 08 липня 2021 року на ім`я командира патрульної роти 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 рапорт про клопотання останнім перед командуванням частини про звільнення його з лав ЗСУ по закінченню терміну дії контракту.

Таким чином, дана обставина є свідченням дійсного волевиявлення позивача щодо небажання подальшого проходження військової служби в Збройних Силах України, у тому числі за новим контрактом.

З матеріалів особової справи випливає, що 08 липня 2021 року з ОСОБА_1 було проведено першу бесіду та 28 липня 2021 року другу бесіду.

Відповідно до аркушу бесіди від 28.07.2021 року у ОСОБА_1 претензії щодо порядку його звільнення відсутні.

Пунктом 12.8 вказаної Інструкції передбачено, що посадові особи відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або які не виявили бажання укладати новий контракт.

Відтак, 04 серпня 2021 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 за №44 о/с (по особовому складу) припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у Національній гвардії України у запас Збройних Сил України за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 штаб-сержанта ОСОБА_1 .

Разом з тим, згідно абз. 1 п. 234 Положення (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Відповідно до абз. 2 п. 234 Положення (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.

Згідно абз. 3 п. 234 Положення (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Відповідно до абз. 4 п. 234 Положення (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.

Судом встановлено, що відповідно до аркуша бесіди з ОСОБА_1 від 08.07.2021 року, останнього повідомили під підпис з інформацією про розраховану вислугу років військової служби, а саме: станом на 01.07.2021 року та складала: календарна 14 років 04 місяці 03 дні, пільгова 16 років 10 місяців 07 днів. У зв`язку з цим, такі твердження позивача не заслуговують на увагу.

Твердження позивача щодо протиправності дій військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо недотримання вимог пункту 2 військового контракту укладеного ОСОБА_1 з військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України прямо не стосуються основних позовних вимог даного спору, оскільки такі повинні були б досліджуватись в разі звільнення позивача за п.п. «ж» п.2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

Щодо посилання позивача на неможливість його звільнення зі служби на підставі пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із запровадженням воєнного стану, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затверджено Законом № 2630-VIII від 26.11.2018 року, введено в Україні воєнний стан із 14 години 00 хвилин 26 листопада 2018 року строком на 30 діб до 14 години 00 хвилин 26 грудня 2018 року.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затверджено Указ Президента України від 26 листопада 2018 року № 393 «Про введення воєнного стану в Україні» з таким застереженням:

- воєнний стан вводиться в Вінницькій, Луганській, Миколаївській, Одеській, Сумській, Харківській, Чернігівській, а також Донецькій, Запорізькій, Херсонській областях та внутрішніх водах України Азово-Керченської акваторії.

У період дії воєнного стану, введеного зазначеним Указом Президента України, часткова мобілізація оголошується Президентом України у строки і в обсягах відповідно до загроз національній безпеці і обороні України.

Тобто, суд зазначає, що на визначених вище територіях був введений воєнний стан у період із 14 години 00 хвилин 26 листопада 2018 року строком на 30 діб до 14 години 00 хвилин 26 грудня 2018 року.

Разом з тим, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженим Законом України від 17.03.2014 №1126-VII оголошено часткову мобілізацію.

Відповідно до пунктів 3-5 частини першої статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

З моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 №1126-VII «Про часткову мобілізацію» Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

Тобто, станом на час звільнення позивача з військової служби в Україні діяв особливий період.

Разом з тим, пункт 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає підстави припинення контракту з військовослужбовцем саме під час дії особливого періоду.

Таким чином, суд робить висновок, що відповідачем правомірно, законно та обґрунтовано застосовано положення пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас. Підстави для продовження дії контракту ОСОБА_1 понад встановлені строки були відсутні.

Відповідно до п. 34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008 від 10.12.2008 року затвердженого Указом Президента України (далі - Положення), на який посилається позивач, вбачається, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п. 237 Положення у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством.

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що на момент закінчення контракту на рахунках військової частини були відсутні кошти для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій, у зв`язку з цим позивач перебував у списках військової частини.

Разом з тим, відповідно до абз. 3 п.242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Оскільки позивачем було подано рапорт про згоду на його виключення зі списків частини тільки 19.08.2021 року, суд вважає, що перетримання його на службі було підставним та неминучим, а тому суд не вбачає протиправності у таких діях відповідача.

Щодо посилань позивача на неправомірність його звільнення у зв`язку з непроведенням щодо нього комплексного та періодичного оцінювання, суд зазначає наступне.

Порядок проведення атестування врегульований Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 (далі - Інструкція № 170), відповідно пункту 7.1. якої процес атестування військовослужбовців передбачає проведення комплексного та періодичного оцінювання військовослужбовців.

Відповідно до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 під час особливого періоду щорічне оцінювання військовослужбовців проводиться в кінці календарного року, а осіб рядового, сержантського і старшинського складу військових частин (підрозділів), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій,- після завершення виконання завдань за призначенням та у разі перебування в пунктах дислокації військових частин (у визначених районах) військовослужбовців і посадових осіб, які здійснюють щорічну оцінку.

Якщо в умовах особливого періоду неможливо оформити документи та забезпечити проведення щорічного оцінювання військовослужбовця протягом календарного року, оцінювання може бути проведене в індивідуальному порядку протягом першого півріччя наступного року. За неможливості проведення щорічного оцінювання у визначені строки, а також у разі подання документів з питань призначення на посаду, звільнення з військової служби, нагородження чи присвоєння чергового військового звання на військовослужбовця складається службова характеристика. Залежно від результатів службової діяльності та отриманого бойового досвіду військовослужбовця посадові особи, які складають службову характеристику, роблять висновки щодо подальшого службового використання або заохочення військовослужбовця, зокрема звільнення з військової служби із зазначенням підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

П. 7.25 В особливий період на військовослужбовця складається скорочена оцінна картка (додаток 13). Безпосередній начальник заповнює розділи 1-3 скороченої оцінної картки. Прямий начальник здійснює висновок та рекомендації, які заносить до розділу 4 скороченої оцінної картки військовослужбовця. У разі потреби на військовослужбовця складається службова характеристика у випадках, визначених Положенням. Незалежне оцінювання військовослужбовця, який займає посаду, передбачену штатом воєнного часу, в особливий період не проводиться.

Атестування військовослужбовців в особливий період проводиться в порядку, визначеному Міністерством оборони України. У разі подання документів щодо подальшого службового використання, нагородження чи присвоєння чергових військових звань військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами воєнного часу, на них складаються службові характеристики в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Підсумовуючи вищенаведені правові норми, суд констатує, що обов`язку проведення комплексного та періодичного оцінювання позивача під час особливого періоду у відповідача немає. А службова характеристика не є предметом розгляду даної справи.

Не враховуються судом також твердження позивача щодо не здійснення військовою частиною НОМЕР_2 НГУ подання до звільнення позивача, оскільки представником відповідача 1 до відзиву на позовну заяву копію такого подання долучено.

Також представником відповідача 2 спростовано твердження позивача щодо не подання військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України копії розрахунку вислуги років військової служби ОСОБА_1 , що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та надано докази протилежного. Відповідачем надавався начальнику фінансово-економічного управління Головного управління НГУ розрахунок вислуги років військової служби ОСОБА_1 для призначення пенсії до відповідних органів, після надання ним документів, які підтверджують право на пенсію, копія листа якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

- по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 на момент звільнення (19.08.2021) документів про набуття ним права на пенсію по інвалідності не надавав, а звільнився у зв`язку із закінченням строку контракту та право на пенсію за вислугою років не набув.

Згідно п. 37 Положення про проходження служби у разі припинення (розірвання) контракту, а також продовження його строку у випадках, визначених цим Положенням, у примірнику, що зберігається в особовій справі, робиться запис із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання), продовження строку контракту, який завіряється підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою.

В порушення вищезазначеного пункту Положення відповідачем вищевказані вимоги не здійсненні. В наявному в особовій справі контракті відсутні записи із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання), у зв`язку з цим позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Однак суд зазначає, що саме по собі порушення процедури прийняття акта (в даному випадку наказу) не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, суд зауважує, що деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Також суттєве (фундаментальне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Тож, у підсумку, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, слід запровадити критерій виміру суттєвості порушень правової процедури ухвалення рішення, а саме порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення. На думку суду, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Підсумовуючи, суд вбачає правомірним наказ начальника ЗТУ НГУ від 04.08.2021 року № 44 (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 , оскільки останній був винесений на виконання та у відповідності до вимог профільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини з незначними процедурними порушеннями, які не вплинули на правильність такого.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного наказу задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про визнати протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19.08.2019 року № 182 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та похідних від неї позовних вимог зазначених у пунктах 12, 13, 14 та 17 (ухвали суду від 30.08.2021 року про відкриття провадження в адміністративній справі), суд зазначає наступне.

Згідно абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, з наведених норм чинного законодавства слідує, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Як встановлено з матеріалів особової справи позивача, ним, 08.07.2021 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 НГУ було подано рапорт, зі змісту якого вбачається, що позивач не надавав згоду на виключення його зі списків особового складу частини до проведення з ним всіх необхідних розрахунків.

13.08.2021 року позивач подав рапорт від 10.08.2021 року до військової частини НОМЕР_2 НГУ про відмову надання згоди на виключення зі списків особового складу частини без проведення з ним повного розрахунку на день звільнення з військової частини.

16.08.2021 року позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 НГУ було подано рапорт в якому останній надав згоду на виключення його зі списків особового складу частини до проведення з ним розрахунку за речове майно.

18.08.2021 року позивачем було подано на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 НГУ рапорт в якому просив не брати до уваги рапорт від 10.08.2021 року, оскільки такий був підписаний не ним та зі змістом такого не погоджується.

Отже, як встановлено судом, з позивачем не проводився повний розрахунок, однак позивач надав згоду на виключення його зі списків військової частини та всіх видів забезпечення.

Отже, оскаржений позивачем командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19.08.2019 року № 182 (по стройовій частині), суд вважає, як таким, що відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а представлені сторонами докази у своїй сукупності дають підстави вважати його правомірним, прийнятим відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог законів України.

Суд зазначає, що сам наказ про виключення зі списків особового складу військової частини є наслідком вже винесеного наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби та спрямований виключно на його виконання, зокрема, в цілях здачі військовослужбовцем посади, отримання ним належного йому грошового забезпечення та здійснення інших визначених законодавством процедур пов`язаних із припиненням даного виду публічної служби, тому висновки щодо законності звільнення та можливості поновлення на посаді в ході проходження військової служби особами офіцерського складу, слід проводити в аспекті законності самого наказу про звільнення, а не наказу про виключення зі списків особового складу, правова сутність такого наказу виключає його протиправність.

Не підлягають задоволенню судом вимоги позивача про поновлення його на військовій службі і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу (позовні вимоги зазначені у пунктах 29, 30, 31, 32, 33, 35 та 36 ухвали суду від 30.08.2021 року про відкриття провадження в адміністративній справі).

Наведене обґрунтовується тим, що наказ начальника ЗТУ НГУ від 04.08.2021 року № 44 (по особовому складу) про звільнення позивача з військової служби у запас на підставі ст. 26 ч. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» п. 2 пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) судом не визнаний протиправним та не скасований, натомість визнаний правомірним, що унеможливлює вирішення судом питання про поновлення позивача на цій посаді і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інших виплат.

Тож, у зв`язку із встановленими судом обставинами, як наслідок, суд не вбачає обґрунтованою і заявлену вимогу поновити ОСОБА_1 на посаді начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з 20.08.2021 року на раніше займаній посаді або їй рівнозначній та зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення та продовжити контракт, оскільки звільнення позивача із займаної посади було здійснено відповідачем у законодавчо встановлений строк та спосіб, з дотримання вимог чинного законодавства, при цьому на підставі заявленого позивачем рапорту.

Стосовно позовних вимог у частині грошової компенсації позивачу моральної шкоди у сумі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин щодо її заподіяння покладається на особу, яка звернулась з таким позовом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом із тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 року в справі № 804/2252/14 та від 21.02.2019 року у справі № 670/499/16-а.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів причинного зв`язку між діями (рішеннями) відповідача та завданою йому моральною шкодою, не наведено міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди. Позивачем, також, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірною діяльністю відповідача як суб`єкта владних повноважень, а також не визначено, якими доказами це підтверджується.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір позивачу не відшкодовується, оскільки позивач звільнений від сплати такого.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), військової частини НОМЕР_4 Західного територіального управління Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дій військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення не у повному обсязі за період з 01 січня 2016 року по 31.21.2020 року.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року із врахуванням базового місяця - січень 2008 року, за період з 01.03.2018 року по 31.12.2020 року з базовим місяцем - березень 2018 року, та з урахуванням вже виплачених сум індексації грошового забезпечення.

4. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, що полягають у невиплаті та ненарахуванні ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014 рік.

5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби за 2014 рік, про що видати відповідний наказ, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

6. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в день виключення із списків частини - 19.08.2021 року.

7. Визнати протиправними дій військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

8. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років вислуги з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року.

9. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України яка проявилась у недоведенні ОСОБА_1 наказу начальника ЗТУ НГУ від 04.08.2021 року № 44 (по особовому складу).

10. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не здійснення запису до примірнику військового контракту ОСОБА_1 , який зберігається у особовій справі, із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання) який завіряється підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою, на виконання вимог п. 37 Розділу II Положення затвердженого Указом Президента України 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич