Справа № 420/2611/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2611/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання Закуріна К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, у якому позивач просить суд:

визнати дії Головного управління ДПС в Одеській області неправомірними та зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області прийняти уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на землю за 2017 рік ОСОБА_1 до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року;

визнати дії Головного управління ДПС в Одеській області неправомірними та зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області прийняти уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на землю за 2017 рік ОСОБА_1 до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 07.05.2018 року №6147-0000-1524 в частині нарахування орендної плати з фізичних осіб у сумі 24213 (двадцять чотири тисячі двісті тринадцять) грн. 84 коп.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 26.06.2019 року № 9-1504 в частині нарахування орендної плати з фізичних осіб у сумі 32885 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 90 коп.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.03.2019 року №0-1530 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у сумі 19 029 (дев`ятнадцять тисяч двадцять дев`ять) грн. 74 коп.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.03.2019 року № 0-1530 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у сумі 16 654 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят чотири) грн. 10 коп.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.04.2020 року № 0-1530 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у сумі 2369 (дві тисячі триста шістдесят дев`ять) грн. 99 коп.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.04.2020 року №0-1530 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у сумі 2074 (дві тисячі сімдесят чотири) грн. 12 коп.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.03.2019 року №0-1530 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у сумі 2079 (дві тисячі сімдесят дев`ять) грн. 67 коп.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.04.2020 року №0-1530 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у сумі 1942 (одна тисяча дев`ятсот сорок дві) грн. 53 коп.

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що у січні 2021 року ним отримано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/14988/20 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 217564, 83 грн.

З цього позову, як вказує позивач, йому стало відомо щодо обліку за ним податкової заборгованості з орендної плати з фізичних осіб та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Що стосується орендної плати з фізичних осіб, позивач зазначив, що ним було подано податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або за плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року та № від 20.02.2017 року.

Проте, позивачем після отримання позовної заяви у справі №420/14988/20 було виявлено, що ним помилково було зазначено інформацію про укладені договори оренди земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності.

Позивач вказує, що договори оренди, зазначені у податкових деклараціях № від 20.02.2017 року та № від 20.02.2017 року, з органами місцевого самоврядування не укладались.

Відтак, підстав для нарахування орендної плати також не було.

При цьому, як зазначив позивач, виправити вказані недоліки у податкових деклараціях № від 20.02.2017 року та № від 20.02.2017 року, йому не вдалось, оскільки податковим органом не приймається уточнююча декларація.

Так, 18.02.2021 року Позивачем через автоматизовану систему «Єдине вікно подання електронних документів» було подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року.

18.02.2021 року Позивач отримав Квитанцію №1, якою було відмовлено у прийнятті уточнюючого документу із зазначенням наступної причини: «Документ не може бути прийнятий - Порушено вимоги п.49.8 сг.49, ст.102 Податкового кодексу України, а саме: в податковому документі заповнено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «Звітний (податковий) період» - Рік,2017р., оскільки минув термін давності».

19.02.2021 року Позивачем через автоматизовану систему «Єдине вікно подання електронних документів» було подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року.

19.02.2021 року Позивач отримав Квитанцію №1, якою було відмовлено у прийнятті уточнюючого документу із зазначенням наступної причини: «Документ не може бути прийнятий - Порушено вимоги п.49.8 ст.49, ст.102 Податкового кодексу України, а саме: в податковому документі заповнено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «Звітний (податковий) період» - Рік,2017р., оскільки минув термін давності.

Позивач вважає, що така відмова у прийнятті уточненого документа до декларації є неправомірною, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не відлягають.

Посилання на закінчення строку давності, на думку позивача, є необґрунтованим, адже до висновку про заповнення недостовірного значення звітного періоду відповідач міг дійти виключно на підставі перевірки відомостей та даних, перевірка яких на етапі прийняття декларації не передбачена. Термін давності, на який посилається відповідач, не є реквізитом документа та обставиною, яка перевіряється до прийняття податкової декларації.

До того ж уточнюючі розрахунки мають всі обов`язкові реквізити, передбачені пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України.

Щодо посилання відповідача на пропущення позивачем строків давності, передбачених п. 1 ст. 102 ПК України, позивач зазначив, що ці терміни не стосуються порядку прийняття уточнюючого розрахунку до декларації.

Позивач вважає, що ст. 102 Податкового кодексу не передбачено граничних строків подачі уточнень до податкової декларації.

Отже, позивач оскаржує відмову відповідача прийняти уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на землю за 2017 рік.

Позивач посилається на те, що самостійно виявив помилки у поданих за 2017 рік деклараціях з плати за землю та подав уточнюючий розрахунок до декларацій, внаслідок чого податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб, передбачене податковими повідомленнями-рішеннями від 07.05.2018 року №6147-0000-1524 на суму 24213, 84 грн., а також від 26.06.2019 року № 9-1504 на суму 32885, 90 грн., не є узгодженим.

Позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень є похідними від позовних вимог щодо визнання протиправною відмови податкового органу у прийнятті уточнюючих документів до декларацій з плати за землю.

Окрім того, позивач зазначив, що обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою з дати державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно. Однак, відповідно до даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.01.2021р. будь-яка реєстрація за ФОП ОСОБА_1 права користування (договорів оренди) земельних ділянок комунальної чи державної власності за 2017 рік відсутня.

Тобто, позивач не зобов`язаний був вносити плату за землю, оскільки виникнення права користування земельною ділянкою і, як наслідок, зобов`язань з внесення плати за користування нею, законодавець пов`язав з моментом державної реєстрації відповідного права.

Що стосується податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, позивач вказує, що у зв`язку з отримання позову про стягнення податкового боргу, йому стало відомо про прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення, зокрема:

нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (ст. 2), згідно податкових повідомлень-рішень №0-1530 від 05.03.2019р. на суму 19029,74 грн., №0-1530 від 05.03.2019р. на суму 16654,10 грн., №0-1530 від 24.01.2020р. на суму 2369,99 грн.,№0-1530 від 21.04.2020р. на суму 2074,12 грн.);

нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (ст. 5), згідно податкових повідомлень-рішень №0-1530 від 05.03.2019р. на суму 2079,67 грн. та №0-1530 від 21.04.2020р. на суму 1 942,53 грн.

Не погоджуючись із указаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Доводи позивача щодо протиправності вказаних податкових повідомлень-рішень мотивовані наступним.

Так, позивач вказав на те, що обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, здійснюється виходячи із загальної площі об`єкта житлової нерухомості зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, та відповідної ставки податку, шляхом множення бази оподаткування на ставку податку.

Отже, для обчислення суми податку має бути визначено базу оподаткування, у даному випадку площу об`єкта житлової нерухомості.

Проте, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 січня 2021 року №241188236, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить кілька об`єктів нерухомого майна.

Отже, оскільки позивачу на праві приватної власності належать декілька об`єктів нерухомого майна, тому без формування контролюючим органом відповідних розрахунків, являється за неможливе встановити походження даних щодо площі об`єкта та який саме об`єкт нерухомості підлягає оподаткуванню за конкретним податковим повідомленням-рішенням.

Окрім того, позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не були надіслані з відповідними розрахунками на адресу позивача.

На підставі викладеного, позивач посилається на те, що відповідач, не маючи у своєму розпорядженні будь-яких доказів належного розрахунку та нарахування податкових зобов`язань: ні договорів оренди, ні найменування, адресу, площу об`єкту нерухомості, прийняв податкові повідомлення-рішення, які є необґрунтованими та незаконними.

Процесуальний рух справи

Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

16 березня 2021 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 72-101).

19 березня 2021 року відповідачем через канцелярію суду подані додаткові письмові пояснення по справі (а.с. 102-105).

14 квітня 2021 року позивачем засобами електронного зв`язку подано до суду письмові пояснення (а.с. 112-117).

07 червня 2021 року позивачем подано до суду заяву про долучення доказів, а саме копії відповіді Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 17 травня 2021 року №808 на запит адвоката Фоміна Андрія Ігоровича, у якому повідомляється, що Договори оренди земельних ділянок між Росіянівською сільською радою Захарівського району Одеської області та ОСОБА_1 у період з 2017 по 2019 рр. не укладались (144-146).

Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено шістдесятиденний строк проведення підготовчого провадження у справі №420/2611/21 на тридцять днів.

Ухвалою суду від 16 червня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у той саме день 16 червня 2021 року.

Під час розгляду справи по суті сторони надали свої пояснення щодо змісту та підстав своїх вимог і заперечень щодо предмета позову.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові та поясненнях підстав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Ухвалою від 23 червня 2021 року, суд з метою повного та всебічного встановлення обставин у справі, а також з`ясування причин розбіжностей у поданих сторонами письмових доказах, вирішив: 1. Направити запит до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області та Росіянівської сільської ради Захарівського району Одеської області щодо надання інформації про укладення між Росіянівською сільською радою Захарівського району Одеської області та ОСОБА_1 Договорів оренди земельних ділянок в період з 2017 по 2019 роки, у разі укладення відповідних договорів надати до суду їх засвідчені копії. 2. Зупинити провадження в адміністративній справі №420/2611/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 3. Продовжити розгляд справ після отримання відповіді на запит від Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області та Росіянівської сільської ради Захарівського району Одеської області.

17 серпня 2021 року через канцелярію суду від Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області надійшов супровідний лист, у якому у відповідь на запит, щодо «Переліку землекористувачів, що використовують в межах населеного пункту земельні ділянки в тимчасовому користуванні фізичними особами по Росіянівській сільській раді Захарівського району Одеської області станом на 01.01.2019 року» Захарівська селищна рада повідомляє, про відсутність даної інформації. Станом на 01.01.2019 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками в межах населеного пункту, за Росіянівською сільською радою (а.с. 190-192).

24 листопада 2021 року через канцелярію суду від Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області надійшов лист, у якому повідомляється, що копії договорів між Росіянівською сільською радою Захарівського району Одеської області та ОСОБА_1 за період з 2017 по 2019 роки у селищній раді відсутні (а.с. 194).

Судові засідання, призначені на 02 та 23 листопада 2021 року були відкладені.

Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року поновлено провадження у справі.

У судове засідання, призначене на 22 грудня 2021 року, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

Від представника позивача 23 листопада 2021 року через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження, враховуючи те, що позивач подав до суду усі наявні у нього докази та підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Позиція відповідача

Відповідно до відзиву, відповідач позов не визнає, з позовними вимогами не погоджуються, з огляду на наступне.

Згідно із вимогами пп. «в» п.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний, податок або орендну плату.

Відповідач зазначив, що позивач самостійно визначає обсяг і базу оподаткування. В даному випадку - земельний податок або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності.

Відповідно до податкових декларацій позивач є постійним користувачем земельних ділянок, за які було складено відповідні податкові декларації за 2017 рік, відтак зобов`язаний сплачувати податок за земельні ділянки, постійним користувачем яких він є.

Також відповідач посилався на те, що Росіянівський сільський голова своїм підписом засвідчив перелік орендарів земельної ділянки, серед яких є і ОСОБА_1 .

Зазначені обставини, на переконання відповідача, свідчать про те, що позивач є землекористувачем, тому повинен сплачувати земельний податок, відтак контролюючий орган правомірно видав оскаржувані податкові повідомлення рішення.

Що стосується прийняття уточнюючих розрахунків, відповідач зазначив, що позивач є фермером та підприємцем. У податковій звітності (декларація Звітна) зазначено КВЕД 01.11, а в уточненій декларації зазначено КВЕД 52.11.0. Уточнені декларації було прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 205 КАС України, справу розглянуто за відсутності учасників справи, які надали свої пояснення по суті справи у попередніх судових засіданнях.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи та докази для їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 06.03.2007 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , номер запису про проведення державної реєстрації: 0000629.

Місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Види діяльності за КВЕД: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний).

22.02.2018 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , номер запису: 4000629, підстава: власне рішення.

Згідно даних Інформаційної довідки №241188236 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.01.2021 року, за ОСОБА_1 зареєстровано:

Право власності на об`єкт нерухомого майна: Ток з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 ; загальна площа 3687, 2 кв.м.; дата державної реєстрації 15.09.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0547; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0532; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0542; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0554; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0533; дата державної реєстрації 11.08.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0525; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0527; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0558; дата державної реєстрації 11.08.2020 року;

Право постійного користування земельною ділянкою, площею 20, 0000 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, сщ/рада Затишанська; кадастровий номер: :01:001:1169; дата державної реєстрації 10.08.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0561; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0564; дата державної реєстрації 12.01.2021 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0549; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0538; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0559; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0551; дата державної реєстрації 11.08.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0524; дата державної реєстрації 12.01.2021 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0539; дата державної реєстрації 08.10.2020 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0557; дата державної реєстрації 12.01.2021 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0552; дата державної реєстрації 12.01.2021 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Захарівський район, с/рада Росіянівська; кадастровий номер: :01:001:0531; дата державної реєстрації 12.01.2021 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 2 га, за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, с/рада Соше-Острівська; кадастровий номер: :01:002:0194; дата державної реєстрації 12.01.2021 року;

Право оренди на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, площа 1,7563 га, за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, с/рада Соше-Острівська; кадастровий номер: :01:002:0196; дата державної реєстрації 12.01.2021 року;

Право власності на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка площею 4,6093 га, за адресою: АДРЕСА_3 , з/д 9; кадастровий номер: :01:001:0797; дата державної реєстрації 11.11.2015 року;

Право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, сіносховище, за адресою: АДРЕСА_2 ; загальна площа 980,1 кв.м.; дата державної реєстрації 23.09.2015 року; Свідоцтво про право власності серії САС № 339212 від 28.07.2010 року, видане Росіянівською сільською радою Фрунзівського району, Одеської області;

Право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, магазин, за адресою: АДРЕСА_4 ; загальна площа 186,2 кв.м.; дата державної реєстрації 23.09.2015 року; Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 03.12.2010 року, видане Затишанською селищною радою Фрунзівського району, Одеської області;

Право власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 ; загальна площа 245,7 кв.м.; дата державної реєстрації 22.02.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно було подано до контролюючого органу (Роздільнянська ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області (Захарівське відділення) Податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік, а саме:

№ від 20.02.2017 року - Звітна за 2017 рік. Розрахунок суми орендної плати: загальна площа земельної ділянки: 306, 6687; річна сума орендної плати: 404071, 63 грн. (по місяцям січень-листопад 33672,64 грн.; грудень 33672, 59 грн. (а.с. 34-36; 77-79);

№ від 20.02.2017 року Звітна за 2017 рік. Розрахунок суми орендної плати: загальна площа земельної ділянки: 32,4000; річна сума орендної плати: 39334,88 грн. (по місяцям січень-листопад 3277,91 грн.; грудень 3277,87 грн. (а.с. 41-43; 83-85).

Також з матеріалів справи судом встановлено, що 18.02.2021 року позивачем через автоматизовану систему «Єдине вікно подання електронних документів» подано уточнюючий розрахунок до Податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року (а.с. 37-39).

18.02.2021 року позивач отримав Квитанцію №1 про те, що «Документ не прийнято», виявлені помилки: «Документ не може бути прийнятий - Порушено вимоги п.49.8 сг.49, ст.102 Податкового кодексу України, а саме: в податковому документі заповнено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «Звітний (податковий) період» - Рік,2017р., оскільки минув термін давності». (а.с. 40).

Згідно уточнюючої декларації за 2017 рік, у графі «річна сума орендної плати» позначено 0, 00 грн.; площа земельної ділянки 0, 0000 га.

19.02.2021 року Позивачем через автоматизовану систему «Єдине вікно подання електронних документів» було подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року (а.с. 44-46).

Згідно уточнюючої декларації за 2017 рік, у графі «річна сума орендної плати» позначено 0, 00 грн.; площа земельної ділянки 0, 0000 га.

19.02.2021 року Позивач отримав Квитанцію №1, якою було відмовлено у прийнятті уточнюючого документу із зазначенням наступної причини: «Документ не може бути прийнятий - Порушено вимоги п.49.8 ст.49, ст.102 Податкового кодексу України, а саме: в податковому документі заповнено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «Звітний (податковий) період» - Рік,2017р., оскільки минув термін давності.» (а.с. 47).

Позивач вважає, що така відмова у прийнятті уточненого документа до декларації є неправомірною, що слугувало однією з підстав звернення до суду.

Позивач стверджує, що податкові декларації № від 20.02.2017 року та № від 20.02.2017 року у 2017 році були подані помилково та договорів оренди земельних ділянок комунальної чи державної власності укладено не було

До матеріалів справи позивачем, а також відповідачем разом із відзивом надано:

корінець податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №6147-0000-1524 від 07.05.2018 року за платежем 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» за податковий період 2018 рік на суму податкового зобов`язання 24 213,84 грн. (а.с. 48, 92);

корінець податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №9-1504 від 26.06.2019 року за платежем 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» за податковий період 2019 рік на суму податкового зобов`язання 32885, 90 грн. (а.с. 49, 95);

Позивач не погоджується із вказаними повідомленнями-рішеннями, посилаючись на те, що за ним виникло обов`язку по сплаті орендної плати внаслідок відсутності реєстрації права користування (договорів оренди) земельних ділянок комунальної чи державної власності.

Також до матеріалів справи позивачем, а також відповідачем разом із відзивом надані податкові повідомлення-рішення про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки:

№0-1530 від 05.03.2019 року за податковий період 2019 рік на суму 19029,74 грн. (а.с. 50, 93);

№0-1530 від 05.03.2019 року за податковий період 2018 рік на суму 16654,10 грн. (а.с. 94);

№0-1530 від 05.03.2019 року за податковий період 2019 рік на суму 2079,67 грн. (а.с. 94);

№0-1530 від 21.04.2020 року за податковий період 2019 рік на суму 2369,99 грн. (а.с. 51, 98);

№0-1530 від 21.04.2020 року за податковий період 2019 рік на суму 2074,12 грн. (а.с. 52, 97);

№0-1530 від 21.04.2020 року за податковий період 2019 рік на суму 1942,53 грн. (а.с. 51, 96).

Підставою оскарження позивачем вказаних податкових повідомлень-рішень стала відсутність бази оподаткування, а саме розрахунків, даних щодо площі об`єкта та який саме об`єкт нерухомості підлягає оподаткуванню за конкретним податковим повідомленням-рішенням, оскільки позивачу на праві приватної власності належать декілька об`єктів нерухомого майна.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтями 16, 17 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначені загальні права і обов`язки платників податків.

Зокрема, у відповідності з пп. 16.1.3, пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У свою чергу, згідно з пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію.

Відповідно до п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: 20.1.18. визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; 20.1.34. звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Щодо зобов`язань з орендної плати з фізичний осіб

Відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Згідно з п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.3 ст. 288 Податкового кодексу України).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України).

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу (п. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України).

Стаття 285 Податкового кодексу України визначає податковий період для плати за землю.

Так, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Стаття 287 Податкового кодексу України визначає строк сплати плати за землю.

Згідно п. 287.1 ст. 287 Кодексу, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 287.7 ст. 287 Податкового кодексу України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Спірним питанням у даній справі стало те, чи є ОСОБА_1 платником орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності у спірний період 2017-2019 роки.

Позивач стверджував, що не є платником орендної плати, внаслідок відсутності укладеного договору оренди на земельні ділянки державної або комунальної власності, а податкові декларації № від 20.02.2017 року та № від 20.02.2017 року ним подані помилково.

Позивач посилається на те, що самостійно виявив помилки у поданих за 2017 рік деклараціях з плати за землю та подав уточнюючий розрахунок до декларацій, однак відповідач відмовив його прийняти.

Відповідач вказував, що позивач є платником орендної плати, оскільки ним самостійно були подані до контролюючого органу податкові декларації № від 20.02.2017 року та № від 20.02.2017 року.

У подальшому, у зв`язку із тим, що позивач самостійно не звітував за 2018 та 2019 роки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №6147-0000-1524 від 07.05.2018 року на суму податкового зобов`язання 24 213,84 грн. за податковий період 2018 рік та №9-1504 від 26.06.2019 року на суму податкового зобов`язання 32885, 90 грн. за податковий період 2019 рік.

Відповідач вважає, що уточнюючий розрахунок поданий поза межами терміну давності, встановленого ст. 102 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог про відмову у прийнятті уточнюючого розрахунку до податкових декларацій з плати на землю за 2017 рік.

Стаття 50 Податкового кодексу України регламентує питання щодо внесення змін до податкової звітності (у редакції від 01.01.2021 року, чинній на момент подання позивачем уточнюючого розрахунку).

У відповідності з п. 50.1 цієї статті, у разі якщо у майбутніх податкових періодах(з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Суд зазначає, що під строком давності, визначеним статтею 102 Податкового кодексу України, мається на увазі строк у 1095 днів.

Хронологія подання позивачем спірної звітності:

20.02.2017 року подано звітну декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № за 2017 рік.

18.02.2021 року подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року. Відповідь: Квитанція №1, згідно якої «Документ не прийнято», виявлені помилки: «Документ не може бути прийнятий - Порушено вимоги п.49.8 ст.49, ст.102 Податкового кодексу України, а саме: в податковому документі заповнено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «Звітний (податковий) період» - Рік,2017р., оскільки минув термін давності». (а.с. 40).

Кількість днів між поданням звітної та уточнюючої декларації 1459.

20.02.2017 року подано звітну декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № за 2017 рік.

19.02.2021 року подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року. Відповідь: Квитанція №1, згідно якої «Документ не прийнято», виявлені помилки: «Документ не може бути прийнятий - Порушено вимоги п.49.8 ст.49, ст.102 Податкового кодексу України, а саме: в податковому документі заповнено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «Звітний (податковий) період» - Рік,2017р., оскільки минув термін давності» (а.с. 47).

Кількість днів між поданням звітної та уточнюючої декларації 1460.

Тобто, позивачем подані уточнюючі розрахунку до податкових декларацій з плати за землю за 2017 рік без дотримання порядку, визначеного п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, а саме поза межами строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (1095 днів).

Суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що стаття 102 Податкового кодексу не регулює спірне питання, оскільки не передбачає граничних строків подання уточнень до податкової декларації, оскільки стаття 102 Податкового кодексу України є загальною та використовуються як банкетна норма щодо визначення строків давності у всьому Податковому кодексі.

Що стосується доводів позивача про те, що на стадії прийняття уточнюючого розрахунку до податкової декларації у контролюючого органу не має повноважень перевіряти питання щодо дотримання строку давності, а має перевірятися лише заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Стаття 47 Податкового кодексу України визначає, що відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть:

47.1.1. юридичні особи, резиденти або нерезиденти України, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Відповідальність за порушення податкового законодавства відокремленим підрозділом юридичної особи несе юридична особа, до складу якої він входить;

47.1.2. фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом;

47.1.3. податкові агенти.

Згідно з п. 48.1, п. 48.2 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

За приписами п. 48.3, п. 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною;

ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити, зокрема: код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ.

Згідно п. 48.5 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна бути підписана, зокрема фізичною особою - платником податків або його представником.

Згідно п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Відповідно до п. 49.1, п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Згідно приписів п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України (у редакції від 01.01.2021 року, чинній на момент подання позивачем уточнюючого розрахунку) податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Єдиною підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа, містить достовірні обов`язкові реквізити та надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно вимог п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно п. 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Як передбачає п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що на стадії прийняття податкової декларації перевірці з боку контролюючого органу підлягають лише наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, тоді як інші показники, зазначені в податковій декларації, до її прийняття перевірці не підлягають.

Під іншими показниками слід розуміти показники задекларованої звітності.

Натомість, у даному спірному випадку підставою неприйняття поданого позивачем уточнюючого розрахунку до податкових декларацій з плати за землю за 2017 рік стало недотримання терміну давності та відповідно некоректне заповнення обов`язкового реквізиту «Звітний (податковий) період» - «За 2017 рік».

У даному випадку, суд не погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, встановивши, що уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з плати за землю за 2017 рік подані поза межами строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (1095 днів).

Тобто встановлення строку давності подання уточнюючої декларації не є перевіркою показників, що зазначені у цій декларації

З огляду на викладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних, у яких позивач просить визнати неправомірними дії Головного управління ДПС в Одеській області неправомірними та зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області прийняти уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на землю за 2017 рік ОСОБА_1 до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року; визнати дії Головного управління ДПС в Одеській області неправомірними та зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області прийняти уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на землю за 2017 рік ОСОБА_1 до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2017 року.

Що стосується правомірності податкових повідомлень рішень №6147-0000-1524 від 07.05.2018 року та №9-1504 від 26.06.2019 року за платежем 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» за 2018 та 2019 рр., відповідно, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено, спірним постало питання стосовно того, чи є ОСОБА_1 платником орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності у спірний період 2017-2019 рр.

У 2017 році позивач самостійно задекларував зобов`язання.

У свою чергу, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, що передбачено п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, є договір оренди такої земельної ділянки.

Разом із відзивом на позовну заяву представник відповідача надав до суду документ з печаткою та підписом голови Росіянівської сільської ради Захарівського району Одеської області О.Є. Цопа під назвою Перелік землекористувачів, що використовують в межах населеного пункту земельні ділянки в тимчасовому користуванні фізичними особами по Росіянівській сільській раді Захарівського району Одеської області станом на 01.01.2019 (а.с. 89).

До вказаного Переліку землекористувачів включено прізвище позивача - ОСОБА_1 . Інші дані: пролонгація; площа: 3687, 20 кв.м.; сума орендної плати: 32885,90 грн.; заява землекористувача (дата) та термін дії оренди (початок, закінчення): 01.01.2019 рік, 1 рік; категорія земель: під складами.

Також наявний документ з печаткою та підписом голови Росіянівської сільської ради Захарівського району Одеської області (а.с. 91), згідно якого ОСОБА_1 на умовах пролонгації використовує земельну ділянку площею: 3687, 20 кв.м.; сума орендної плати: 24213,84 грн.; заява землекористувача (дата) та термін дії оренди (початок, закінчення): 01.01.2018 рік, 1 рік; категорія земель: під складами.

У судовому засіданні 16 червня 2021 року судом задоволено клопотання представника позивача та залучено до матеріалів справи лист-відповідь за підписом голови Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області О. Осійчука від 17 травня 2021 року №808 на запит адвоката Фоміна Андрія Ігоровича, у якому повідомляється, що Договори оренди земельних ділянок між Росіянівською сільською радою Захарівського району Одеської області та ОСОБА_1 у період з 2017 по 2019 рр. не укладались; їх копії відсутні (а.с. 145).

На запит суду до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області та Росіянівської сільської ради Захарівського району Одеської області щодо надання інформації про укладення між Росіянівською сільською радою Захарівського району Одеської області та ОСОБА_1 Договорів оренди земельних ділянок в період з 2017 по 2019 роки, у разі укладення відповідних договорів надати до суду їх засвідчені копії, до суду надійшли такі відомості.

17 серпня 2021 року до суду від Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області надійшов супровідний лист, у якому у відповідь на запит суду щодо «Переліку землекористувачів, що використовують в межах населеного пункту земельні ділянки в тимчасовому користуванні фізичними особами по Росіянівській сільській раді Захарівського району Одеської області станом на 01.01.2019 року» Захарівська селищна рада повідомляє про відсутність даної інформації. Станом на 01.01.2019 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками в межах населеного пункту за Росіянівською сільською радою (а.с. 190-192).

24 листопада 2021 року до суду від Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області надійшов лист, у якому повідомляється, що копії договорів між Росіянівською сільською радою Захарівського району Одеської області та ОСОБА_1 за період з 2017 по 2019 роки у селищній раді відсутні (а.с. 194).

Від Росіянівської сільської ради Захарівського району Одеської області до суду інформації не надійшло.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, зокрема Інформаційну довідку №241188236 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.01.2021 року (а.с. 22-33), судом встановлено факт відсутності зареєстрованого за ОСОБА_1 права користування (договорів оренди) земельних ділянок комунальної чи державної власності за 2017-2019 роки.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, судом встановлено, що за спірний період 2018-2019 роки за позивачем не було зареєстровано право постійного користування та/чи право оренди земельної ділянки, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено, що право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Відтак, враховуючи, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, є договір оренди такої земельної ділянки, який підлягає державній реєстрації, а у даному випадку договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_1 , відсутній, то у відповідача не було законних підстав для нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати за 2018-2019 роки, шляхом прийняття оскаржених податкових повідомлень рішень №6147-0000-1524 від 07.05.2018 року та №9-1504 від 26.06.2019 року.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №6147-0000-1524 від 07.05.2018 року та №9-1504 від 26.06.2019 року підлягають задоволенню.

Щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Так, згідно визначеного пунктом 266.7 статті 266 Податкового кодексу України порядку обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

У відповідності з пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Надаючи оцінку правомірності нарахуванню позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.3.1, 266.3.2. п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пунктом 266.4 статті 266 Податкового кодексу України передбачені пільги із сплати податку.

Так, згідно з пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Водночас, за приписами пп. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Отже, обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, здійснюється виходячи із загальної площі об`єкта житлової нерухомості зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, та відповідної ставки податку, шляхом множення бази оподаткування на ставку податку.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником нерухомого майна.

Згідно даних Інформаційної довідки №241188236 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.01.2021 року, за ОСОБА_1 зареєстровано:

Право власності на об`єкт нерухомого майна: Ток з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 ; загальна площа 3687, 2 кв.м.; дата державної реєстрації 15.09.2020 року;

Право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, сіносховище, за адресою: АДРЕСА_4 ; загальна площа 980,1 кв.м.; дата державної реєстрації 23.09.2015 року; Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 28.07.2010 року, видане Росіянівською сільською радою Фрунзівського району, Одеської області;

Право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, магазин, за адресою: АДРЕСА_4 ; загальна площа 186,2 кв.м.; дата державної реєстрації 23.09.2015 року; Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 03.12.2010 року, видане Затишанською селищною радою Фрунзівського району, Одеської області;

Право власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 ; загальна площа 245,7 кв.м.; дата державної реєстрації 22.02.2007 року.

Отже, позивач є власником об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.

Відповідно до ст. 7 Податкового кодексу України, під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: 7.1.1. платники податку; 7.1.2. об`єкт оподаткування; 7.1.3. база оподаткування; 7.1.4. ставка податку; 7.1.5. порядок обчислення податку; 7.1.6. податковий період; 7.1.7. строк та порядок сплати податку; 7.1.8. строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Стаття 23 Податкового кодексу України визначає, що базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.

База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.

Одиницею виміру бази оподаткування визнається конкретна вартісна, фізична або інша характеристика бази оподаткування або її частини, щодо якої застосовується ставка податку.

При цьому, база оподаткування, тобто у даному випадку площа об`єкта нерухомості, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків.

Отже, при обчисленні суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, має бути визначено базу оподаткування, у даному випадку площу об`єкта нерухомості.

Натомість, як встановлено судом, відповідачем не надано позивачу, а також до суду інформацію щодо визначення бази оподаткування, на підставі якої розраховано розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.9 р.II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015р. №1204, до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Як вбачається з матеріалів справи, такий розрахунок позивачу не направлявся.

Не наданій цей розрахунок й до суду.

Відповідач не надав до суду також повну форму податкових повідомлень-рішень щодо нарахування позивачу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а лише корінець цих рішень.

При цьому, суд зауважує, що обов`язок обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової/нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, покладений саме на контролюючий орган.

Натомість, відповідачем не доведено правомірність нарахування позивачу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки (не пояснено походження врахованих ним даних щодо площі об`єкта нерухомого майна, даних щодо застосування або незастосування пільги щодо частини площі об`єкта нерухомості, тощо).

При цьому, оскільки позивачу на праві приватної власності належать декілька об`єктів нерухомого майна, тому без формування контролюючим органом відповідних розрахунків, неможливо встановити походження даних щодо площі об`єкта та який саме об`єкт нерухомості підлягає оподаткуванню за конкретним податковим повідомленням-рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд вважає, що в порушення вимог ст. 77 КАС України, відповідачем не доведена правомірність нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, за 2018-2019 рр., отже податкові повідомлення-рішення №0-1530 від 05.03.2019 року за податковий період 2019 рік на суму 19029,74 грн.; №0-1530 від 05.03.2019 року за податковий період 2018 рік на суму 16654,10 грн.; №0-1530 від 05.03.2019 року за податковий період 2019 рік на суму 2079,67 грн.; №0-1530 від 21.04.2020 року за податковий період 2019 рік на суму 2369,99 грн.; №0-1530 від 21.04.2020 року за податковий період 2019 рік на суму 2074,12 грн.; №0-1530 від 21.04.2020 року за податковий період 2019 рік на суму 1942,53 грн., є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінюючи докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено частково, зокрема задоволені позовні вимоги майнового характеру (ціна позовних вимог 101249,89 грн.), то у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у сумі 1012, 50 грн. (за ставкою 1 відсоток ціни позову).

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72-77, 90, 139, 194, 205, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 07.05.2018 року №6147-0000-1524.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 26.06.2019 року № 9-1504.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.03.2019 року №0-1530.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.03.2019 року № 0-1530.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.03.2019 року №0-1530.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.04.2020 року № 0-1530.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.04.2020 року №0-1530.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.04.2020 року №0-1530.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (; 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1012, 50 грн. (одна тисяча дванадцять гривень 50 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач Головне управління ДПС в Одеській області (; 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Повний текст рішення складено та підписано судом 28 грудня 2021 року.

Суддя О.В. Глуханчук