Справа № 420/18240/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:
01.10.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної Гвардії України, в якому позивач просить суд

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо несплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 49 977 грн. 04 коп.;

- зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 49 977 грн. 04 коп., з розміру суми виплати сплатити передбачені законом податки, збори чи інші обов`язкові платежі;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної Гвардії України щодо ненадання інформації про цiни на предмети неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рік включно;

- зобов`язати Головне управління Національної Гвардії України надати ОСОБА_1 та Військовій частині НОМЕР_1 інформацію про ціни на предмети неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рік включно.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України пiсля надання відповідачем Головним управлінням Національної Гвардії України iнформацiї про ціни на предмети неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рiк включно нарахувати виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рік включно (за виключенням раніше виплачених сум, зі сплатою з суми, що підлягає необхідних податків, зборів та інших платежів).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він проходив службу в Національній гвардії України, ВЧ НОМЕР_1 . 06.05.2021 року наказом 95 позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . На час, звільнення 06.05.2021 року позивачу копію довідки про розмір заборгованості за невикористане речове забезпечення надано не було, рапорт про надання вказаної довідки та сплату компенсації на день звільнення позивач не подавав. В подальшому позивач звернувся до відповідача ВЧ НОМЕР_1 iз вимогою надати довідку та сплатити компенсацію за невикористане речове майно. Отримана позивачем довідка свідчила, що період з 2007 року по 2013 рiк при складанні довідки не врахований взагалі, що змусило звернутись до відповідача ВЧ НОМЕР_1 iз вимогою роз`яснення причин неврахування частини років при складанні довiдки. Згідно листа від 07.009.2021 року скласти довідку з врахуванням років з 2007 по 2013 не можливо оскільки Головним управління Національної Гвардії України не надано ціни на предмети речового майна.

Ухвалою суду від 06.10.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії і відкрито провадження по справі.

06.12.2021 року (вх.№ЕП/34824/21) від представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач, щодо заявлених позовних вимог громадянина ОСОБА_1 заперечує в повному обсязі.

Відповідач вказує, що дійсно позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та звільнений в запас Збройних Сил України наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2021 No95 о/с відповідно до пп. А п.2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строк контракту). Громадянину ОСОБА_1 при звільненні з військової служби, відповідно поданого ним рапорту, начальником речової служби частини було проведено розрахунок вартості речового майна, що належить йому до видачі на загальну суму 49 977,04 грн. та видано відповідну довідку від 10.06.2021 року №19. встановленого зразка.

Як зазначено у відзиві, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є державною установою, що фінансується з Державного бюджету України та проводить розрахунки в межах бюджетних призначень та відповідного фінансування визначеного Головним управлінням національної гвардії України, У зв`язку з великою кількість осіб, що мають право на отримання даного виду компенсації, відсутністю бюджетного фінансування щодо цільового використання грошових коштів та проведення витрат за відповідними статтями вiйськова частина не могла провести розрахунок з позивачем щодо компенсації вартості речового майна, що належить до видачi. Виплата належних грошових коштів проводиться за наявності фінансування та черговості на дату звільнення військовослужбовця з військової служби чи за рішенням суду.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 особа, звiльнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена i грошовим, продовольчим речовим забезпеченням. Вiйськовослужбовець до проведення з ним усiх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Позивач своїм правом, передбаченим абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не скористався, оскільки виключили його зі списків особового складу військової частини за його згодою (рапортом).

Зважаючи на вищевикладене, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Копію ухвали суду від 06.10.2021 року отримано представником Головного управління Національної Гвардії України 29.10.2021 року.

Ні у визначений судом строк, ні станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзиву на позовну заяву від Головного управління Національної Гвардії України на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву та оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та звільнений в запас Збройних Сил України наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2021 « 95 о/с відповідно до пп. А п.2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строк контракту).

12.05.2021 року позивачем подано до військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України заяву про проведення повного розрахунку після звільнення (а.с.10).

Начальником речової служби частини було проведено розрахунок вартості речового майна, що належить йому до видачі на загальну суму 49 977,04 грн. та видано відповідну довідку від 10.06.2021 року №19 (а.с.11).

10.07.2021 року позивачем подано до військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України заяву про проведення повного розрахунку після звільнення, в якій він просив перевірити правильність видачі довідки від 10.06.2021 року №19 (а.с.12

У відповідь на вказану заяву військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України складено лист №3/12/10/1/1-2287 від 07.09.2021 року, в якому зазначено, що відповідно довідки № 19 від 10.06.2021 про вартість речового майна, що належить до видачі, позивачу нарахована грошова компенсація у сумі 49 977, 04 грн. у листі вказано, що відповідно розпорядження Головного управління Національної гвардії України від 23.10.2019 № 27/27/3-7676 нарахування грошової компенсації вартості за неотримане речове майно проводиться на предмети речового майна, на які Головним управлінням Національної гвардії України надані ціни.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо несплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 49 977 грн. 04 коп. та бездіяльність Головного управління Національної Гвардії України щодо ненадання інформації про цiни на предмети неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рік включно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним законом, що здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до частини 2 статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частина 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 (далі Інструкція №475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Відповідно до абзацу перший пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 №178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі - Інструкція №232), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

При цьому, виплата грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено судом, згідно довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №19 від 10.06.2021 року про вартість речового майна, що належить до видачі, позивачу належить до виплати компенсація за неотримане речове майно в сумі 49977,04 грн..

Також, у вказаній довідці зазначено, що згідно п.2 Постанови КМУ від 31.05.2017 року №375 "Про внесення змін до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу" податок з доходів фізичних осіб у сумі 8995.87 грн. підлягає компенсації.

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів виплати позивачу належної суми компенсації вартості неотриманого речового майна.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу суму компенсації вартості за неотримане речове майно.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо несплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 49 977 грн. 04 коп.; та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 49 977 грн. 04 коп. підлягають задоволенню.

При цьому станом на дату вирішення даної справи у суду відсутні підстави вважати, що права позивача, які пов`язані за сплатою при виплаті на його користь передбачених законом податків, зборів чи інші обов`язкові платежі будуть порушені.

Суд зауважує, що спору в цій частині станом на дату звернення позивач до суду між сторонами не виникло, а тому такі вимоги є передчасними.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 17 вересня 2021 року по справі №580/1285/20.

Вирішуючи вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної Гвардії України щодо ненадання інформації про цiни на предмети неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рік включно та зобов`язання Головного управління Національної Гвардії України надати ОСОБА_1 та Військовій частині НОМЕР_1 інформацію про ціни на предмети неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рік включно, суд зазначає.

Як наведено судом вище, згідно з п. 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З наведених нормативно-правових положень вбачається, що єдиною обставиною, з якою пов`язана видача довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, за встановленою формою - є закупівельна вартість такого майна, розрахована, зокрема, Головним управлінням Національної гвардії станом на 1 січня поточного року.

Жодних доводів та/або доказів щодо відсутності розрахованої Головним управлінням Національної гвардії закупівельної вартості не зазначеного відповідачем у довідці про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу до суду не надано.

За наявного правового регулювання, зважаючи на зміст позовних вимог та підстави звернення позивача до суду, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної Гвардії України щодо ненадання інформації про цiни на предмети неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рік включно та зобов`язання Головного управління Національної Гвардії України надати ОСОБА_1 та Військовій частині НОМЕР_1 інформацію про ціни на предмети неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рік необхідно відмовити.

Зважаючи на вказане, похідна вимога позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України після надання відповідачем Головним управлінням Національної Гвардії України інформації про ціни на предмети неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рiк включно нарахувати виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості неотриманого речового майна за період з 2007 року по 2013 рік включно (за виключенням раніше виплачених сум, зі сплатою з суми, що підлягає необхідних податків, зборів та інших платежів), також є такою у задвооленні якої необхідно відмовити.

Також позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Приписами ч.1 ст.382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною нормою передбачено право суду встановлювати судовий контроль, і суд використовує це право за наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Суд зауважує, що жодного обґрунтування необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду позивачем не наведено, і суд підстав для цього не вбачає.

Таким чином, у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду слід відмовити.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо несплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 49 977 грн. 04 коп.

Зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 49 977 грн. 04 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ).

Відповідачі:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (вул.Миколи Боровського, 22, м.Одеса, 65098, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Головне управління Національної Гвардії України (вул.Народного ополчення, буд.9-А, м.Київ, 03151, ).

Суддя С.М. Корой