Справа № 420/13072/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.,

секретаря судового засідання Перепелиці Є.Ю,

за участю сторін:

представника позивача Дігуляра В.В. (згідно ордеру),-

розглянувши в відкритому судовому засіданні з урахуванням особливостей, визначених ст.ст.268,269,271,272,287 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

26.07.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кострова Владислава Олеговича про стягнення виконавчого збору від 12.07.2021 року з ОСОБА_1 у розмірі 12000,00 гривень, винесену в межах виконавчого провадження №66044489 від 12.07.2021 року.

Вказаний позов надіслано до суду засобами поштового зв`язку 21.07.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що державний виконавець не вчиняв жодних дій, щодо примусового виконання рішення Київського районного суду від 22.04.2021 року № 947/51/21 про усунення перешкод. Підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби. 12.07.2021 року, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надано 10 днів для добровільного виконання рішення, та незважаючи на добровільне його виконання винесено постанову про стягнення виконавчого збору. 14.07.2021 року позивачем ОСОБА_1 , отримано постанову про відкриття виконавчого провадження вiд 12.07.2021 року, тобто на другий день після здійснення державним виконавцем перевірки добровільного виконання рішення. Так, 13.07.2021 року, державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесi Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Костровим В.О., було здійснено перевірку виконання рішення та складено Акт державного виконавця в якому, державним виконавцем зазначено наступне: "за виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , відбулась зустріч ОСОБА_2 , (третя особа батько ОСОБА_3 , позивач у справі про усунення перешкод) iз сином ОСОБА_3 , у присутності матері ОСОБА_1 . Під час зустрічі встановлено наступне: Мати ОСОБА_1 , не заперечувала та не перешкоджала ОСОБА_2 , у побаченні з дитиною ОСОБА_3 . Під час спілкування дитини ОСОБА_3 , з татом ОСОБА_2 , дитина казала, що не хоче з ним спілкування та зустрічей з татом ОСОБА_2 . Зустріч вiдбулась о 18-тій годинi 13.07.2021 року. ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , домовились про перенесення зустрічі, яка повинна відбутись 18.07.2021 року, о 15.00 годині за згодою всіх сторін. В зв`язку з чим зустріч домовились перенести на 18.07.2021 року, однак стягувач ОСОБА_2 , відмовився від цієї зустрічі, про що також складено Акт державного виконавця який міститься в матеріалах виконавчого провадження».

Отже, вказано у позові, як вбачається з акту Державного виконавця вiд 13.07.2021 року, позивачка ОСОБА_1 , на виконання рішення суду не створювала жодних перешкод у зустрічі батька з дитиною, їх спілкування відбулося лише через відсутність бажання у дитини. Водночас здійснення тиску на малолітню дитину та примушування її йти до батька суперечило б інтересам дитини.

Як стверджує позивач, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази створення позивачем ОСОБА_1 , будь-яких перешкод для спілкування батька з дитиною, навпаки актом державного виконавця зафіксоване небажання самої дитини йти до батька, а також виконавцем зазначено факт добровільного виконання рішення позивачем ОСОБА_1 , та зазначено той факт, що вона не перешкоджає виконанню рішення. Відтак, слід вважати, що матеріалами виконавчого провадження по справі підтверджено здійснення позивачем ОСОБА_1 , дiй для виконання рішення суду, а відсутність бажання дитини спілкуватися з батьком не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді стягнення виконавчого збору, який в десять разів перевищує розмір аліментів за один місяць.

Також, вказано у позові, батько дитини ОСОБА_2 , будучи обізнаним про існування судового рішення про усунення перешкод та дату набуття рішенням чинності з 06.05.2021 року та до дати звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження 08.07.2021 року, тобто на протязі двох місяців, жодного разу не звернувся з проханням про зустріч з дитиною.

Ухвалою від 02.08.2021 року Одеським окружним адміністративним судом:

- прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови;

- доручено Першому Київському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надати до Одеського окружного адміністративного суду (на адресу електронної пошти: та засобами поштового зв`язку) у п`ятиденний строк від дати отримання даної ухвали (належним чином засвідчені копії матеріалів ВП №66044489.

- зупинено провадження по справі №420/13072/21 до надходження відповіді на доручення.

12.08.2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та копії матеріалів ВП №66044489 (а.с.36-66).

У відзиві відповідач зазначає, що 12.07.2021 державним виконавцем відділу Костровим В.О., керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404-VIII, прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 66044489 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси щодо зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , пунктом 2 резолютивної частини якої визначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12000 тисяч гривень. На думку відповідача, з аналізу положень Закону №1404-VIII в редакції Закону № 2475-VIII вбачається, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення дії суми у випадку примусового виконання.

Відповідач вказує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

20.10.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

При цьому відповідно до ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Ухвалою суду від 28.12.2021 року, яка прийнята на місті та занесена до протоколу судового засідання судом поновлено провадження по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 15.12.2021 року підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені належним чином та своєчасно про дату час та місце розгляду справи, до суду не прибули.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

12.07.2021 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №66044489 з примусового виконання примусового виконання виконавчого листа № 947/51/21 від 22.04.2021, що видав Київський районний суд м. Одеси про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і встановити такий спосіб спілкування та участі у вихованні між батьком та сина, як встановлення систематичних побачень : кожного вівторка з 18 до 20 години та кожної неділі з 15 до 19 години у присутності матері ОСОБА_1 , а в інші дні за попереднім узгодженням з матір`ю дитини (а.с.54).

Пунктом 3 даної постанови вирішено стягнути з боржника виконавчий збір /основну винагороду приватного виконавця у розмірі 12000 грн.

Стягувачем згідно вказаного виконавчого провадження є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_1 .

В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

Також, 12.07.2021 року в рамках ВП №66044489 державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, якою на підставі ст.ст.3,27,40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 12000 грн.

Вважаючи постанову державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кострова Владислава Олеговича про стягнення виконавчого збору від 12.07.2021 року з ОСОБА_1 у розмірі 12000,00 гривень, винесену в межах виконавчого провадження №66044489 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентується Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ, Закон України «Про виконавче провадження»), відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності (ст. 2 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчим збором є збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Приписами ст.63 Закону №1404-VIII, визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що під час виконання рішень про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення.

Обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18.

Актами державного виконавця, які наявні в матеріалах виконавчого провадження №66044489 підтверджено виконання рішення суду боржником.

В матеріалах справи відсутні докази невиконання позивачем рішення суду у справі №947/51/21 як до відкриття виконавчого провадження так і після його відкриття, а тому суд вважає, що позивач добровільно виконувала рішення суду.

Відповідно до ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.11.2019 року по справі №480/1558/19, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, спірна постанова про стягнення виконавчого збору прийнята відповідачем після відкриття виконавчого провадження.

Проте, суд зазначає, що вказана постанова була винесена безпідставно, оскільки як вже зазначалось вище, позивачем виконувалось рішення суду у добровільному порядку.

Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними належними та достатніми доказами та вбачає правові підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с.24).

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 287, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кострова Владислава Олеговича про стягнення виконавчого збору від 12.07.2021 року з ОСОБА_1 у розмірі 12000,00 гривень, винесену в межах виконавчого провадження №66044489.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РПОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Генерала Петрова, 1, м.Одеса, 65065, ).

Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РПОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Корой С.М.