Справа № 260/3380/21
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2021 року м. Ужгород№ 260/3380/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - Розман С.Ю.,

відповідача: Національне агентство з питань запобігання корупції, представник - Тихонова І.С.,

треті особи - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, треті особи: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Закарпатської області, Недержавна некомерційна професійна організація Національна асоціація адвокатів України в особі Ради адвокатів України, Рада адвокатів Закарпатської області, в.о керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Амплеєв Олександр Володимирович, Голова Національного агентства з питань запобігання корупції Новіков Олександр Федорович про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 31 грудня 2021 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, треті особи: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Закарпатської області, Недержавна некомерційна професійна організація Національна асоціація адвокатів України в особі Ради адвокатів України, Рада адвокатів Закарпатської області, в.о керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Амплеєв О.В., Голова Національного агентства з питань запобігання корупції Новіков О.Ф., яким просить суд визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції по визначенню ОСОБА_1 суб`єктом декларування відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та по направленню їй повідомлення від 08.07.2021р. №47-02/50987/21 про неподання декларації за 2020р. і про зобов`язання позивача, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подати таку декларацію в порядку ч.1 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції".

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач займається адвокатською діяльністю на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №816, виданого 26.07.2019р. на підставі рішення Рівненської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 08.07.2011р. №16.

18 березня 2017 року Конференцією адвокатів Закарпатської області Позивача обрано членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області.

Позивачкою від Національного агентства з питань запобігання корупції було отримано повідомлення від 08.07.2021р. №47-02/50987/21 про факт неподання нею декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за підписом в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що діяльність адвокатури не є пов`язаною з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, і державні органи не можуть втручатися в її роботу, а тому на членів КДКА не поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» в частині можливості віднесення їх до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, позивач вказує, що у повідомленні НАЗК відсутні обґрунтування та посилання на норму Закону України "Про запобігання корупції", за якою його можна було б віднести до категорії суб`єктів декларування. Позивач також відмічає, що у розділі ІІ чинного роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції від 03.02.2021р. №1 члени дисциплінарної палати КДКА не визначені, як суб`єкт декларування.

Отже, направлення позивачеві повідомлення з вимогою про подання нею декларації за 2020 рік прямо суперечить положенням ч.1 ст.1, пп.«в» п.2 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

В судовому засіданні представник позивача підтримав висунуті позовні вимоги та просив суд їх задовільнити.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує щодо задоволення адміністративного позову, вважає його безпідставним, необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню та зазначає, що ОСОБА_1 є членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області та не подала у визначений законом строк щорічну декларацію за 2020 рік, у зв`язку з чим, відповідно до ч.2 ст.512 Закону України "Про запобігання корупції" позивачу направлено повідомлення про факт неподання декларації за 2020 рік, в якому вказано, про необхідність її подання протягом десяти днів з моменту отримання повідомлення.

Представник відповідача вказав, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів.

Тобто, вищезазначена комісія, яка створена в силу прямої вказівки Закону, забезпечує допуск до адвокатської професії - через надання права займатись професією, а також позбавлення такого права (шляхом прийняття рішення про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю) та здійснює дисциплінарне провадження відносно адвокатів, що включає в себе контроль за якістю професійних послуг, дотримання правил адвокатської етики.

Відтак, кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури наділена владними управлінськими повноваженнями щодо набуття особою статусу адвоката, притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, крайньою формою якої є припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

У зв`язку з чим, за фактом неподання декларації Національним агентством направлено позивачу повідомлення про факт неподання декларації за 2020 рік.

Щодо доводів позивача про порушення Національним агентством незалежності адвокатури, то відповідач вважає, що поширення дії Закону України "Про запобігання корупції" (у тому числі, інституту фінансового контролю) на членів деяких органів адвокатського самоврядування (як осіб, які реалізують публічні функції, що можуть впливати на незалежність адвокатів) жодним чином не зачіпає незалежності ні адвокатури в цілому, ні окремих адвокатів зокрема, адже взагалі не стосується питань функціонування адвокатури/адвокатського самоврядування чи безпосередньої діяльності адвокатів - здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відтак, відповідач вважає, що оскаржувані позивачем дії НАЗК були націлені виключно на вжиття заходів необхідних для запобігання вчиненню позивачем, як членом кваліфікаційно-дисциплінарної палати адвокатури, правопорушень та притягнення його до відповідальності іншими державними органами, а відтак вказані дії безумовно не можна розцінювати, як втручання у незалежність адвокатури.

В судовому засідання представник відповідача заперечив щодо задоволення позовної заяви та просив суд відмовити в задоволенні такої.

Від представника Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки Національне агентство, здійснивши системний аналіз положень Конституції України, Закону України "Про запобігання корупції", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Рішення Конституційного Суду України у справі №3-р/2019, надало роз`яснення №45-08/5374/20 від 17.02.2020р., яким серед іншого вказано про те, що діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а державні органи не можуть втручатись в її роботу.

При цьому, підтвердило, що віднесення Голови, членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Голови та членів ВКДКА до суб`єктів, визначених пп."в" п.2 ч.1 ст.3 Закону України, може суперечити принципу правової визначеності. Аналогічне за змістом роз`яснення (вих. №45-12/8523/20 від 06.03.2020р.) Національне агентство надало адвокату Стоянову Миколі Михайловичу на звернення від 13.02.2020р. вх. №09/5587/20 та від 14.02.2020р.

В судове засідання представники третіх осіб не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомленні належним чином.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вказане, заслухавши думку представників сторін, суд вважає, що вжито всіх заходів для належного повідомлення третіх осіб про дату, час та місце проведення судового засідання та не вбачає причин для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка має право здійснювати адвокатську діяльність, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН №816, виданим Кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури Рівненської області на підставі рішення №16 від 08.07.2011 р.

Згідно Витягу з протоколу конференції адвокатів Закарпатської області від 18 березня 2017 Конференцією адвокатів Закарпатської області позивача було обрано членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області Бухтоярову О.В.

27 липня 2021 року на поштову адресу, яка зазначена в Єдиному реєстрі адвокатів України, надійшло повідомлення про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 08.07.2021 №47-02/50987/21 (далі - повідомлення НАЗК), за підписом в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Олександра Амплеєва.

Відповідно до зазначеного повідомлення, згідно ч.2 ст.51-2 Закону України "Про запобігання корупції" за результатом контролю щодо своєчасності подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що позивачем не подано щорічну декларацію за 2020 рік. Також звертається увага на те, що протягом десяти днів з дня отримання повідомлення, позивач повинен подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку визначеним ч.1 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції".

Вважаючи дії НАЗК щодо покладення обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному частиною першою ст.45 Закону України "Про запобігання корупції" протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII).

Згідно пп."в" п.2 ч.1 ст.3 Закону №1700-VII особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, інші особи, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, утворених відповідно до Закону України "Про державну службу", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законів (крім іноземців-нерезидентів, які входять до складу таких комісій), Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", і при цьому не є особами, зазначеними у п.1, пп."а" п.2 ч.1 цієї статті

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Абзацом 1-2 ч.2 ст.8 Закону №1700-VII визначено, що організаційне, інформаційно-довідкове та інше забезпечення діяльності Національного агентства здійснює його апарат. Положення про апарат Національного агентства і його структура, а також положення про самостійні структурні підрозділи апарату затверджуються Головою Національного агентства. Гранична чисельність працівників апарату Національного агентства затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Голови Національного агентства.

За приписами п.5-1 ч.1 ст.12 Закону № 1700-VII Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права, у тому числі, отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону.

Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль. (ч.1 ст.51-1 Закону № 1700-VII).

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному ч.1 ст.45 цього Закону. Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування (ч.2 ст.51-1 Закону № 1700-VII).

Наказом Національного агентства з питань запобігання корупції № 117/20 від 26.03.2020 року затверджено Положення про Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя (далі - Положення № 117/20), яким передбачено, зокрема:

- Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя ( далі- Управління) є самостійним структурним підрозділом апарату Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) ( пункт 1 розділу І " Загальні положення" Положення № 117/20);

-основним завданням Управління є виконання повноважень Національного агентства щодо контролю за своєчасністю подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), повідомлень про суттєві зміни в майновому стані та про відкриття валютних рахунків в установах банків-нерезидентів, проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством (далі - спеціальна перевірка) та моніторингу способу життя суб`єктів декларування. ( розділ ІІ " Основні завдання Управління" Положення № 117/20);

- Управління в межах своєї компетенції та відповідно до покладених на нього завдань:1) здійснює контроль за своєчасністю подання декларацій, повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування та про відкриття валютних рахунків в установах банків-нерезидентів декларантами та членами їх сімей, крім окремих категорій осіб, зазначених у підпунктах "в", "г", "д", "е", "з", "и" п.1 ч.1 ст.3 Закону, відповідно до вимог ст.52 і Закону та працівників Національного агентства; 2) виявляє факти неподання та несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування, повідомлень про суттєві зміни у майновому стані та про відкриття валютних рахунків в установах банків-нерезидентів декларантами та членами їх сімей; 3) здійснює підготовку письмових повідомлень суб`єктам декларування про факти неподання декларацій ( підпункти 1-3 пункту 1 розділу ІІІ " Основні функції Управління" Положення № 117/20).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 5 цього Кодексу передбачено право кожної особи, яка вважає, що її право порушене, звернутися до суду за його захистом.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України у публічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень такий спір виникає у зв`язку з виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій відносно цієї особи.

Як встановлено судом, підставою звернення до суду з вказаним позовом є непогодження позивача з діями відповідача щодо покладення на позивача обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному ч.1 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції" за фактом отримання від Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК повідомлення про факт неподання ним щорічної декларації за 2020 рік.

При цьому, суть спору в межах даних спірних правовідносин полягає в тому, що на переконання позивача він не є суб`єктом декларування відповідно до Закону № 1700-VII.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 є адвокатом та членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (надалі Закон № 5076-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. (ст.2 Закону № 5076-VI)

Згідно ст.5 Закону №5076-VI адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності.

З огляду на вказані положення Закону №5076-VI адвокатура є недержавним самоврядним інститутом, а діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а оскільки адвокатська діяльність є незалежною, державні органи не можуть втручатись в її роботу.

Відповідно до ст.43 Закону №5076-VI адвокатське самоврядування ґрунтується на принципах виборності, гласності, обов`язковості для виконання адвокатами рішень органів адвокатського самоврядування, підзвітності, заборони втручання органів адвокатського самоврядування у професійну діяльність адвоката. Брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування та бути обраними до їх складу можуть лише адвокати України.

Згідно ч.1 ст.44 Закону №5076-VI завданнями адвокатського самоврядування є: 1) забезпечення незалежності адвокатів, захист від втручання у здійснення адвокатської діяльності; 2) підтримання високого професійного рівня адвокатів; 3) утворення та забезпечення діяльності кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури тощо.

Частиною 2 ст.46 Закону № 5076-VI адвокатське самоврядування здійснюється, серед іншого, через діяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

За приписами ч.1, 2, 3, 5, 10 ст.50 Закону № 5076-VI Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури підконтрольна та підзвітна конференції адвокатів регіону.

Голова та члени кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури обираються конференцією адвокатів регіону з числа адвокатів, стаж адвокатської діяльності яких становить не менше п`яти років та адреса робочого місця яких знаходиться відповідно в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві, місті Севастополі і відомості про яких включено до Єдиного реєстру адвокатів України, строком на п`ять років. Одна й та сама особа не може бути головою або членом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більше ніж два строки підряд. Голова кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури організовує і забезпечує ведення діловодства кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Голова, член кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути достроково відкликаний з посади за рішенням конференції адвокатів регіону, яка обрала його на посаду.

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури діє у складі кваліфікаційної та дисциплінарної палат. Кваліфікаційна палата утворюється у складі не більше дев`яти членів, дисциплінарна - не більше одинадцяти членів палати.

До повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури належать: 1) організація та проведення кваліфікаційних іспитів; 2) прийняття рішень щодо видачі свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту; 3) прийняття рішень про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю; 4) здійснення дисциплінарного провадження стосовно адвокатів; 5) вирішення інших питань, віднесених до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури цим Законом, рішеннями конференції адвокатів регіону, Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Ради адвокатів України, з`їзду адвокатів України. У передбачених цим Законом випадках повноваження кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури здійснює її кваліфікаційна або дисциплінарна палата.

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є юридичною особою і діє відповідно до цього Закону, інших законів України та положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури. Установчим документом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури є положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, яке затверджується Радою адвокатів України.

Аналіз вказаних положень Закону № 5076-VI свідчить про те, що КДКА є органом адвокатського самоврядування, яка створена з іншою метою, ніж органи державної влади, державного управління та органи місцевого самоврядування, яке не уповноважено Законом №5076-VI на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що члени дисциплінарної палати КДКА, як і весь склад КДКА, не призначаються, а обираються адвокатами з числа адвокатів, тобто з числа осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність відповідно до Закону №5076-VI.

Таким чином, зазначене спростовує твердження відповідача, що позивач, будучи обраним членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області прирівнюється до "інших осіб", уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які входять до складу дисциплінарних комісій, утворених відповідно до вказаного Закону №5076-VI.

Натомість, у порівняні з правовим статусом дисциплінарних комісій відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VIII, дія якого не поширюється на адвокатів, то відповідно до ст.71 цього Закону порядок формування дисциплінарних комісій затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.7-10 Порядку здійснення дисциплінарних проваджень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №1039, дисциплінарні комісії стосовно державних службовців, в залежності від категорій посад державної служби, утворюються за рішенням Кабінету Міністрів України або суб`єкта призначення, або керівником державної служби у відповідному державному органі.

Отже, з урахуванням мети, порядку створення зазначених дисциплінарних комісій та їх складу, на законодавчому рівні закріплено обов`язок представників таких комісій подавати щорічні декларації відповідно до Закону №1700-VII.

Також суд зазначає, що окремі норми Закону України "Про запобігання корупції" були досліджені Конституційним Судом України, яким 06.06.2019р. прийнято Рішення № 3-р/2019 у справі № 1-231/2018(2980/18, 3728/18) за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та 65 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п.5 ч.1 ст.3, абз.3 ч.3 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції", пункту 2 розділу ІІ; Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб" (надалі - рішення у справі № 3-р/2019).

У Рішенні від 06.06.2019р. № 3-р/2019 Конституційний Суд дійшов висновку, що покладення на особу, яка не уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, обов`язку декларування відповідно до вимог закону "може розглядатися як втручання у приватне (особисте) та сімейне життя цієї особи, а тому таке втручання має здійснюватися з дотриманням вимог Конституції, що має найвищу юридичну силу".

Конституційний Суд наголосив "на важливості вимог визначеності, ясності та недвозначності юридичної норми. Бо інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі" (абз.2 пп.5.4 п.5 мотивувальної частини Рішення від 22.09.2005р. № 5-рп/2005).

У Рішенні від 06.06.2019р. № 3-р/2019 Конституційний Суд також зазначив, що будь-які обмеження прав на свободу об`єднання, у тому числі покладання на громадян додаткових обов`язків у зв`язку з реалізацією цього конституційного права, повинні встановлюватись законом (доступним, передбачуваним і сформульованим з достатньою точністю); мати одну чи кілька легітимних цілей; бути потрібними в демократичному суспільстві, тобто зумовленими "нагальною суспільною потребою"; відповідати принципу пропорційності.

Крім того, Конституційний Суд у своєму рішенні від 06.06.2019р. р. №3-р/2019 зауважив, що юридичні конструкції норм права (дефініції, диспозиції), які не дають змоги їхнім адресатам - фізичним особам, що провадять діяльність, пов`язану із запобіганням, протидією корупції, чітко з`ясовувати свої обов`язки щодо подання декларації, повною мірою визначати свою поведінку та передбачати наслідки своїх дій, в окремих випадках можуть призвести до довільного тлумачення положень законів органами державної влади. А це вже може спричинити сваволю в притягненні фізичних осіб до юридичної відповідальності, зумовити настання для них інших негативних правових наслідків.

Відтак, на переконання суду, зміст пп."в" п.2 ч.1 ст.3 та абз.2 ч.3 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції" не відповідає принципу юридичної визначеності, оскільки не дає змогу невизначеним адресатам цих норм з достатньою точністю з`ясовувати свої обов`язки щодо подання декларації.

Вказане підтверджується листом в.о. керівника Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя ОСОБА_3 від 19.02.2020р. вих. №620/0/1-20, адресованого голові НААУ, Ради адвокатів України Ізовітовій Л.П., яким в порядку надання роз`яснень повідомив, що діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування і державні органи не можуть втручатися в її роботу.

При цьому, зазначив, що для вирішення питання про віднесення до осіб, які для цілей Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передусім членів ВКДКА, слід звернути увагу на рішення Конституційного суду України від 06.06.2019р. № З-р/2019, та враховуючи розширене тлумачення Закону, а саме: віднесення Голови, членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Голови та членів ВКДКА до суб`єктів, визначених пп."в" п.2 ч.1 ст.3 Закону, може суперечити принципу правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права.

Тобто, уповноважена особа НАЗК вказаним листом визнала, що на Голову, заступників Голови, членів ВКДКА та Голову, заступників Голови та членів КДКА не поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" в частині можливості віднесення вказаних осіб до осіб, які прирівнюються до уповноважених осіб на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Разом з тим, вказана уповноважена особа НАЗК О.Амплеєв у липні 2021 року, всупереч наданому ним же особисто вищеописаному роз`ясненню, підписав письмове повідомлення ОСОБА_1 , як члену дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області про факт не подання ним декларації за 2020 рік, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, суд зауважує, що у період з лютого 2020 року по червень 2021 року зміни до Закону України "Про запобігання корупції", щодо визначення кола суб`єктів, на яких поширюється дія Закону не вносились, як і не вносились зміни до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, Законом України від 02.10.2019р. №140-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції" (далі - Закон № 140-IX) були внесені доповнення та зміни у Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014р. № 1700-VII, зокрема пп."в" п.2 ч.1 ст.3 викладено в такій редакції: "в) представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, інші особи, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, утворених відповідно до Закону України "Про державну службу", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законів (крім іноземців-нерезидентів, які входять до складу таких комісій), Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", і при цьому не є особами, зазначеними у п.1, пп."а" п.2 ч.1 цієї статті".

При цьому, Законом України від 04.03.2020р. № 524-IX " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про запобігання корупції" були внесені зміни у п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" слова та цифри " у п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" замінити словами та цифрами "у п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції".

Тобто, були внесені зміни виключно у ст.7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", яка регулює вимоги щодо несумісності з діяльністю адвоката.

Крім того, вказаним Законом України від 02.10.2019р. № 140-IX " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції" редакція Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII була доповнена статтею 13-1 "Уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції", якою з метою організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції, передбачених цим Законом, утворюються (визначаються) уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції. При цьому, частиною 3 вказаної статі передбачено, що керівник уповноваженого підрозділу (уповноважена особа) підзвітний і підконтрольний керівнику відповідного державного органу або Органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не були внесені зміни щодо утворення (визначення) уповноважених підрозділів (уповноважених осіб) з питань запобігання та виявлення корупції.

Суд також звертає увагу на зміст статей 19 та 62 Закону України "Про запобігання корупції", які регулюють питання прийняття антикорупційних програм, у т.ч. юридичними особами.

Так, відповідно до ст.19 цього Закону серед переліку органів, у яких приймаються антикорупційні програми, відсутні вказані органи адвокатського самоврядування. Крім того, відповідно до ч.4 ст.62 вказаного Закону положення щодо обов`язковості дотримання антикорупційної програми включаються до трудових договорів, Правил внутрішнього розпорядку юридичної особи, а також можуть включатися до договорів, які укладаються юридичною особою.

Формування дисциплінарних комісій, представники яких вказані в пп."в" п.2 ч.1 ст.3 Закону №1700-VII, відбувається за іншими принципами ніж обрання членів до дисциплінарної палати КДКА. Члени дисциплінарної палати КДКА обираються більшістю голосів на Конференціях адвокатів регіону строком на 5 років з числа адвокатів регіону та не є штатними працівниками КДКА, не отримують заробітну платню, з ними не укладається трудовий договір.

Підсумовуючи викладене та беручи до уваги Рішення Конституційного Суду України від 06.06.2019 № 3-р/2019, на переконання суду станом на момент розгляду цієї справи редакція підпункту "в" п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" прямо не визначає позивача, як суб`єкта Закону №1700-VII, що в свою чергу свідчить про протиправність дій відповідача щодо покладення на позивача обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному частиною першою ст.45 Закону України "Про запобігання корупції".

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Разом з тим суд наголошує, що наявність чи відсутність тих чи інших обставин, які, на думку відповідача, свідчать про наявність корупційних ризиків, важливість здійснюваної органами адвокатського самоврядування діяльності, а також віднесення КДКА до суб`єктів владних повноважень, не дозволяють віднести позивача до суб`єктів декларування, оскільки виключно законом може бути віднесено позивача до таких суб`єктів.

При цьому, судова практика, на яку посилається представник відповідача у відзиві на позовну заяву, не є тотожною спірним правовідносинам у цій справі, а тому такі посилання відповідача на практику Верховного суду не можуть братись судом до уваги.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2.ст.73 КАС України).

Приписами частини 2 ст.74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, відповідно до ст.90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позову.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що за результатами розгляду даної справи позов задоволено сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судовий збір в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, треті особи: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Закарпатської області, Недержавна некомерційна професійна організація Національна асоціація адвокатів України в особі Ради адвокатів України, Рада адвокатів Закарпатської області, в.о керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Амплеєв Олександр Володимирович, Голова Національного агентства з питань запобігання корупції Новіков Олександр Федорович про визнання дій протиправними - задовольнити.

Визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції по визначенню ОСОБА_1 суб`єктом декларування відповідно до Закону України Про запобігання корупції та по направленню їй повідомлення від 08.07.2021 року № 47-02/50987/21 про неподання нею декларації за 2020 рік і про зобов`язання її як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подати таку декларацію в порядку ч. 1 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції (бул. Дружби Народів, 28, м. Київ, 01103, ) судові витрати у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк