Справа № 520/17480/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.

21 грудня 2021 р.Справа № 520/17480/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Носаченка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ХОЗЛЕНД» до Харківської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, -

В с т а н о в и в:

07.12.2020 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ХОЗЛЕНД» (далі - ТОВ «ХОЗЛЕНД», підприємство) звернулося до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними і скасувати рішення відповідача Слобожанської митниці Держмитслужби (правонаступником якої є Харківська митниця) про коригування митної вартості товарів: №UA807000/2020/001391/2 від 28.07.2020 року, № UA807000/2020/001514/2 від 04.08.2020 року, № UA807000/2020/001720/2 від 04.09.2020 року, № UA807000/2020/001879/2 від 15.09.2020 року, № UA807000/2020/001972/2 від 24.09.2020 року, № UA807000/2020/002109/2 від 08.10.2020 року.

Також, позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на його користь витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі відповідно до доказів, що додаються до позову та будуть надані додатково згідно ч. 7 ст. 139 КАС України.

Позовні вимоги ТОВ «ХОЗЛЕНД» обґрунтовує тим, що ним були виконані всі необхідні дії щодо митного оформлення товару та надано всі необхідні документи у відповідності до вимог чинного законодавства, однак митним органом в обґрунтування оскаржуваних рішень покладено формальні причини відмови у прийнятті митної декларації, відповідачем не проаналізовано надану підприємством документацію та не проведене співставлення із вартістю фактично переміщеного товару, у зв`язку із чим відповідач дійшов хибного висновку про необхідність коригування митної вартості товару у бік збільшення, що призвело до донарахування зайвих митних платежів, які підприємством сплачені до бюджету.

Позивач вказує, що в результаті некоректних дій відповідача, декларант товару підприємства, що був поставлений на митну територію України, не розуміє причину витребування документів та позивач позбавлений можливості спланувати свою поведінку щодо доведення правильності митної вартості товару під час митного оформлення та вимушений звертатися до суду.

Крім того, позивач зазначає, що при використанні цінової бази ЄАІС відповідачем невідомо з якої причини використані для порівняння сторонні митні декларації, без вказання їх дат, умов поставки, тощо.

Позивач також вказує, що відповідачем не надано ніяких чітких роз`яснень ні в електронних повідомленнях декларанту, ні у відповіді на його листи, в чому саме полягають сумніви митниці щодо правильності визначення митної вартості товару. На вимоги інспектора митниці про надання додаткових документів, декларантом додатково було надано ті документи, які була можливість надати, оскільки у вимогах митного органу не вказувалося, в чому саме полягають недоліки наданих документів.

При цьому, позивач вказує, що у заяві про перегляд рішень направленій до митного органу, ним надано відповідні роз`яснення щодо невідповідності сум, вказаних у інвойсах сумам деяких платіжних доручень. Так, зокрема, відповідно до п. 5.1 Контракту № 5/НС від 01.09.2017 року, який надавався відповідачу під час кожного митного оформлення, оплата товару здійснювалася на умовах часткової передплати в сумі 7.000 доларів США. Позивач зазначає, що на момент здійснення митного оформлення товару, товар за конкретним інвойсом, повністю ще не був оплачений, про що відповідача було повідомлено, оскільки поставка товару за контрактом здійснюється позивачем тривалий час ( з вересня 2017 року) примірник контракту надавався декларантом до митниці неодноразово. Іноді, оплату товару ТОВ «ХОЗЛЕНД» здійснювало одним платіжним дорученням за декілька інвойсів (специфікацій), про що зазначалося підприємством у призначенні платежу. Оборотно-сальдова відомість містить відповідні посилання на дати оприбуткування та оплати товару за кожним інвойсом, платіжним дорученням, проте залишена відповідачем без уваги.

Також позивач зазначає, що Митний кодекс України (далі МК України) не визначив конкретний вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів. Таким чином, декларант має право надавати будь-які докази, що в сукупності є допустимими для підтвердження витрат на перевезення товарів.

Окрім того, у всіх оскаржуваних рішеннях щодо абсолютно ідентичного товару за одним контрактом, митницею було використано то 6, то 3 метод коригування митної вартості товару. При цьому, у всіх рішеннях вартість товару за кілограм скориговано до однакової вартості що за третім, що за шостим методом (відповідно до гр. 30, 33 таких рішень).

Заперечуючи вимоги ТОВ «ХОЗЛЕНД», відповідач вказує, що контроль правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за ЕМД № UA807180/2020/003239 від 27.07.2020 року, здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог ст. 54 МК України шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, а також статтями 336, 337, 363 МК України в частині контролю із застосуванням системи управління ризиками.

Відповідач зазначає, що під час здійснення митного оформлення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД № UA807180/2020/003239 від 27.07.2020 року спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів. Зазначені обставини стали підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів, наданих декларантом на підтвердження заявленої митної вартості, що узгоджується з п. 8 розділу 2 Методичних рекомендацій № 689.

При цьому, відповідач, зазначає, що спрацювання профілю ризику в системі АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для більш ретельного опрацювання поданих до митного оформлення документів та витребовування додатковим документів.

Крім того, відповідач вказує, що заявка (разовий договір), що укладається на підставі основного договору на транспортно-експедиційне обслуговування, є одним з обов`язкових документів, на підставі якої здійснюється будь-яке перевезення, оскільки саме в заявці зазначаються детальні умови конкретної послуги, включаючи і її вартість. Однак, до митного оформлення декларантом вищезазначена заявка не подавалась. Крім того вказані транспортні документи містили розбіжності щодо самого перевізника.

Враховуючи виявлені розбіжності в частині заявлених рівнів митної вартості в порівнянні з наявною в митниці ціновою інформацією за фактами митних оформлень подібних товарів у найближчий час до часу митного оформлення оцінюваних товарів, неналежне підтвердження однієї із складових митної вартості товарів та у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 53 МК України декларанта було повідомлено про необхідність надання додаткових документів для підтвердження рівня митної вартості товарів.

Також, враховуючи надіслані декларантом додаткові документи, було з`ясовано, що останні не спростовують наявності розбіжностей в документах та не підтверджують заявлений рівень митної вартості. Інших документів з вартісними показниками від виробника товару декларантом додатково надано не було. При цьому, відповідач зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві.

Окрім того, відповідач зауважує, що митна вартість повинна ґрунтуватись на раніше визнаних митними органами митних вартостях. Критеріями пошуку, які дозволяють знайти в ЄАІС товар, найбільш схожий до товару позивача та провести відповідне коригування є, зокрема, відповідний код товару за УКТЗЕД та графа 31 ЕМД опис товару. За результатами співставлення характеристик та критеріїв, які мають вплив на формування митної вартості товару, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів відповідно до положень ст. 64 МК України.

Так як позивачем не були виконані вимоги митного органу щодо надання додаткових документів, необхідних для застосування основного методу визначення митної вартості товару, митний орган застосував другорядні методи визначення митної вартості товару. За таких підстав, відповідач просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач зазначив про неправомірність коригування митної вартості товару за оскаржуваними рішеннями та надав додаткові пояснення щодо наданих під час митного оформлення документів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року адміністративний позов ТОВ «ХОЗЛЕНД» про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів задоволений в повному обсязі.

За рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь підприємства стягнуто 12.612 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що коригування митної вартості товару позивача здійснено митним органом довільно, без врахування характеристик товару, з яким здійснювалося порівняння, без врахування кількості такого товару та умов поставки, у більшості випадків вартість товару збільшена до вартості товару інших імпортерів, яку вже було скориговано за шостим (резервним) методом визначення митної вартості.

Крім того, суд зазначив, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач митний орган, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову ТОВ «Хозленд».

Доводи, якими скаржник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги, по суті, аналогічні доводам, викладеним ним у відзиві на адміністративний позов ТОВ «Хозленд».

Крім того, відповідач зазначає, що до митного органу не надано жодних документів щодо врегулювання правовідносин перевізника вказаного у СМR та не подавалась заявка, яка є одним з обов`язкових документів, на підставі якої здійснюється будь-яке перевезення. Також, витрати на транспортування оцінюваних товарів, як обов`язкова складова митної вартості, декларантом підтверджені неналежним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу митного органу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між компанією ТОВ «ХОЗЛЕНД» (Україна, покупець) та компанією Demir Plastik Madeni Esya Tekstil San Tic. (Туреччина, продавець) було укладено контракт на поставку товарів № 5/НС від 01.09.2017 року.

Згідно п. 1.1. контракту № 5/НС від 01.09.2017 року передбачено, що постачальник Demir Plastik Madeni Esya Tekstil San Tic. зобов`язується поставити покупцю ТОВ «ХОЗЛЕНД» товар за асортиментом, кількістю та ціною, яка узгоджена сторонами в Специфікації до контракту, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар на умовах укладеного Контракту.

Так, відповідно до п.2.1., п.2.3. контракту № 5/НС від 01.09.2017 року, ціни на кожну одиницю товару та загальна вартість партії поставки узгоджуються сторонами на кожну окрему партію в специфікації та на умовах Інкотермс FCA, завод Demir Plastik Madeni Esya Tekstil San Tic., Стамбул, Туреччина.

Термін FCA, згідно Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс-2000 та 2010 року означає, що за умовами поставки FCA (FREE CARRIER ... named place - франко-перевізник (... назва місця), продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження та здійснення митних процедур для експорту товару.

За положеннями п.2.5 контракту № 5/НС від 01.09.2017 року, ціни на поставлений товар встановлюються постачальником з урахуванням витрат на виготовлення упаковки і робіт, пов`язаних з упаковкою товару, виробництвом та наклеюванням етикеток, виготовленням та нанесенням транспортного маркування, а також на підготовку необхідної документації на відвантаження товару.

Відповідно до п. 2.6. контракту № 5/НС від 01.09.2017 року, кінцева сума кожної партії товару, кількість, ціна за одиницю товару визначається у відповідному інвойсі на таку партію.

Пунктом 5.1, п. 5.2 контракту № 5/НС від 01.09.2017 року визначено, що оплата товару здійснюється покупцем на умовах передплати товару в розмірі 7.000, 00 доларів США після підписання специфікації на кожну партію товару, при цьому кінцевий розрахунок за товар здійснюється на підставі інвойсу після фактичного отримання товару позивачем.

Відтак, 27.07.2020 року з метою митного оформлення позивач подав до відповідача митну декларацію № UA807180/2020/003239. Разом з митною декларацією було подано договір про надання послуг митного брокера № 234-КБ-09/2017 від 01.09.2017 року, контракт з постачальником № 5/НС від 01.09.2017 року, сертифікат якості від виробника на товар від 02.01.2020 року; специфікацію № 30 від 17.07.2020 року до контракту; інвойс № DMR 176 від 17.07.2020 року від постачальника; пакувальний лист до інвойсу від 17.07.2020 року; сертифікат про походження товару форма А № D 0207302 від 17.07.2020 року; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 332959 від 17.07.2020 року; прайс-лист від виробника товару б/н від 16.07.2020 року; експортну митну декларацію постачальника № 20341300ЕХ434303 від 17.07.2020 року; платіжне доручення: № 1 від 20.07.2020 року; договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 21/11/19 від 21.11.2019 року; довідку-калькуляцію від експедитора щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 20.07.2020 року; рахунок-фактуру від експедитора про надання транспортно-експедиційних послуг № 45 від 20.07.2020 року.

Митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості в розмірі 393.899,39 грн., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 13 308,86 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 24.500,00 грн.

За результатами митного контролю, митним органом надісланий запит про надання додаткових документів у в зв`язку з тим, що документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зокрема, митним органом запропоновано надати наступні додаткові документи: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов контракту; виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На запит митного органу позивач надав додатково висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 1517 від 22.07.2020 року про відповідність цін у інвойсі № DMR 176 від 17.07.2020 року поточній кон`юнктурі ринку, лист ТОВ «ХОЗЛЕНД» № 1/28/07 від 28.07.2020 року про неможливість надати будь-які додаткові документи на час митного оформлення.

28.07.2020 року позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації № UA 807180/2020/00079 від 28.07.2020 року на підставі рішення про коригування митної вартості товару № UA807000/2020/001391/2 від 28.07.2020 року.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості № UA807000/2020/001391/2 від 28.07.2020 року, вартість товару позивача за позицією № 3 визначена митницею за 6 (резервним) методом та збільшена з 5.425 доларів США до 15.509,07 доларів США.

Крім того, 04.08.2020 року з метою митного оформлення позивач подав до Слобожанської митниці митну декларацію № UA807180/2020/003418. Разом з митною декларацією було подано договір про надання послуг митного брокера № 234-КБ-09/2017 від 01.09.2017 року, контракт з постачальником № 5/НС від 01.09.2017 року; специфікацію № 31 від 29.07.2020 року до контракту; інвойс № DMR 194 від 29.07.2020 року від постачальника; пакувальний лист до інвойсу від 29.07.2020 року; сертифікат про походження товару форма А № D 0092347 від 29.07.2020 року; лист від постачальника № DMR194/1 від 29.07.2020 року з перекладом щодо технічної помилки в рахунку при посиланні на дату специфікації; міжнародну у товарно - транспортну накладну CMR № 038439 від 29.07.2020 року; договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 21/11/19 від 21.11.2019 року; довідку від експедитора - калькуляцію щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 30.07.2020 року.

Митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості в розмірі 385.846,33 грн., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 12 928,68 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 27.250,00 грн.

За результатами митного контролю, відповідачем надісланий декларанту запит про надання додаткових документів у в зв`язку з тим, що документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митним органом запропоновано надати: виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; митна декларація країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На запит митного органу декларант надав додатково наступні документи: лист від постачальника № DMR194/2 від 04.08.2020 року про відсутність будь-якої взаємозалежності між покупцем та постачальником з перекладом; лист ТОВ «ХОЗЛЕНД» № 1/04/08 від 04.08.2020 року про відсутність взаємозалежності між постачальником та покупцем; прайс-лист від виробника товару б/н від 28.07.2020 року.; експортну митну декларацію постачальника № 20341300ЕХ47542 від 29.07.2020 року; платіжне доручення № 1 від 31.07.2020 року щодо оплати товару; сертифікат якості від виробника на товар від 02.01.2020 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 49 від 30.07.2020 року.

Також декларантом було додатково надані документи на підтвердження митного оформлення імпортером ТОВ «ХОЗЛЕНД» ідентичних товарів за 1 (основним) методом визначення митної вартості в 2020 році, а саме: інвойс № DMR065 від 25.02.2020 року та митну декларацію за інвойсом № UA807180/2020/001091 від 04.03.2020 року, інвойс № DMR114 від 28.05.2020 року та митну декларацію за інвойсом № UA807180/2020/002492 від 05.06.2020 року, інвойс № DMR150 від 24.06.2020 року та МД за інвойсом № UA807180/2020/002862 від 01.07.2020 року.

04.08.2020 року позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації № 807180/2020/00101 від 04.08.2020 року на підставі рішення про коригування митної вартості товару № UA807000/2020/001514/2 від 04.08.2020 року.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості № UA807000/2020/001514/2 від 04.08.2020 року, вартість товару позивача за позиціями № 2, № 3, № 4, № 5, № 7 скоригована, визначена митницею за 6 (резервним) методом та збільшена загалом з 8.123,43 доларів США до 24.550,78 доларів США.

03.09.2020 року з метою митного оформлення позивач подав до відповідача митну декларацію № UA807180/2020/003952. Разом з митною декларацією було подано договір про надання послуг митного брокера № 234-КБ-09/2017 від 01.09.2017 року, Контракт з постачальником № 5/НС від 01.09.2017 року; специфікацію № 32 від 27.08.2020 року до контракту; інвойс № DMR 229 від 27.08.2020 року від постачальника; пакувальний лист до інвойсу від 27.08.2020 року; сертифікат про походження товару форма А № D 0207026 від 29.07.2020 року; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 470488 від 27.08.2020 року, договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 21/11/19 від 21.11.2019 року; довідку від експедитора - калькуляцію щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 28.08.2020 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 59 від 28.08.2020 року; прайс-лист від виробника товару б/н від 28.07.2020 року; експортну митну декларацію постачальника № 20341300ЕХ532619 від 27.08.2020 року, що стосується оцінюваних товарів; платіжне доручення № 1 від 28.08.2020 року; сертифікат якості від виробника на товар від 02.01.2020 року.

Митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості в розмірі 342.870, 55 грн., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 11.314,72 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 30.100,00 грн.

За результатами митного контролю, відповідачем надісланий декларанту запит про надання додаткових документів у в зв`язку з тим, що документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митним органом запропоновано надати: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На запит митного органу декларант надав додатково виписку з бухгалтерської документації підприємства № 1/03/09 від 03.09.2020 року, листи ТОВ «ХОЗЛЕНД» № 2/03/09, № 3/03/09 від 03.09.2020 року - роз`яснення щодо наданих до первинної митної декларації документів.

04.09.2020 року позивачу було відмовлено у митному оформленні товару та видано картку відмови в прийнятті митної декларації № UA807180/2020/00180 від 04.09.2020 року на підставі рішення про коригування митної вартості товару № UA807000/2020/1720/2 від 04.09.2020 року.

Відповідно до рішення № UA807000/2020/1720/2 від 04.09.2020 року, вартість товару позивача за позиціями № 2, № 3 визначена митницею за 3 методом та збільшена загалом з 1 344, 60 доларів США до 3.122,06 доларів США.

15.09.2020 року з метою митного оформлення позивач подав до відповідача митну декларацію № UA807180/2020/004176. Разом з митною декларацією було подано договір про надання послуг митного брокера № 234-КБ-09/2017 від 01.09.2017 року., контракт з постачальником № 5/НС від 01.09.2017 року; специфікацію № 33 від 09.09.2020 року до контракту; інвойс № DMR 249 від 10.09.2020 року від постачальника; пакувальний лист до інвойсу від 10.09.2020 року; сертифікат про походження товару форма А № D 0245426 від 11.09.2020 р.; міжнародну товарно - транспортну накладну CMR № 038445 від 11.09.2020 року; договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 21/11/19 від 21.11.2019 року; довідку від експедитора - калькуляцію щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 11.09.2020 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 62 від 11.09.2020 року; прайс-лист від виробника товару б/н від 09.09.2020 року; експортну митну декларацію постачальника № 20341300ЕХ262731 від 11.09.2020 року, що стосується оцінюваних товарів; платіжне доручення № 1 від 14.09.2020 року; сертифікат якості від виробника на товар від 02.01.2020 року.

Митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості в розмірі 394.522,85 грн., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 13.111, 39 доларів США за курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 27.400,00 грн.

За результатами митного контролю, відповідачем надісланий декларанту запит про надання додаткових документів у в зв`язку з тим, що документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, а саме: сума в платіжному дорученні не співпадає з сумою в інвойсі та значно зменшилась вартість товару. Митним органом запропоновано надати: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На запит митного органу позивач надав додатково виписку з бухгалтерської документації підприємства № 1/15/09 від 15.09.2020 року, листи ТОВ «ХОЗЛЕНД» № 2/15/09, № 3/15/09 від 15.09.2020 року - роз`яснення щодо наданих до первинної митної декларації документів.

15.09.2020 року позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації № 807180/2020/00213 від 15.09.2020 року. на підставі рішення про коригування митної вартості товару UA807000/2020/001879/2 від 15.09.2020 року.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості UA807000/2020/001879/2 від 15.09.2020 року, вартість товару позивача за позиціями № 2, 3, 4, 6 визначена митницею за 3 методом та збільшена загалом з 9.023,54 доларів США до 22.726, 84 доларів США.

Окрім того, 24.09.2020 року з метою митного оформлення позивач подав до відповідача митну декларацію UA807180/2020/004382. Разом з митною декларацією було подано договір про надання послуг митного брокера № 234-КБ-09/2017 від 01.09.2017 року, контракт з постачальником № 5/НС від 01.09.2017 року; специфікацію № 34 від 17.09.2020 року до контракту; інвойс № DMR 263 від 17.09.2020 року. від постачальника; пакувальний лист до інвойсу від 17.09.2020 року; сертифікат про походження товару форма А № D 0246607 від 17.09.2020 року; міжнародну товарно - транспортну накладну CMR № 763043 від 18.09.2020 року; договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 21/11/19 від 21.11.2019 року; довідку від експедитора - калькуляцію щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 2 від 18.09.2020 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 65 від 18.09.2020 року; прайс-лист від виробника товару б/н від 17.09.2020 року; експортну митну декларацію постачальника № 20341300ЕХ591926 від 17.09.2020 року, що стосується оцінюваних товарів; платіжне доручення № 1 від 18.09.2020 року; сертифікат якості від виробника на товар від 02.01.2020 року з перекладом; виписку з бухгалтерської документації ТОВ «ХОЗЛЕНД» №1/23/09 від 23.09.2020 року; лист від постачальника № DMR263/1 від 17.09.2020 року з перекладом - роз`яснення щодо позначення артикулів товару за інвойсом.

Митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості в розмірі 403.225,95 грн., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 13 407,62 доларів США за курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 25.300,00 грн.

За результатами митного контролю, відповідачем надісланий декларанту запит про надання додаткових документів у в зв`язку з тим, що документів, наданих декларантом не достатньо для підтвердження складових митної вартості. Митним органом запропоновано надати: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На запит митного органу позивач надав додатково заяву ТОВ «ХОЗЛЕНД» № 1/24/09 від 24.09.2020 року про відсутність підстав для незастосування положень ст. 58 МК України, про відсутність взаємозалежності між постачальником та покупцем.

24.09.2020 року позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації № 807180/2020/00241 від 24.09.2020 року на підставі рішення про коригування митної вартості товару № UA807000/2020/001972/2 від 24.09.2020 року. Відповідно до рішення про коригування митної вартості № UA807000/2020/001972/2 від 24.09.2020 року, вартість товару позивача за позиціями № 2,3,4,6,8,9 визначена митницею за 3 методом та збільшена з 5 773,42 доларів США до 12 559,87 доларів США.

Крім того, 08.10.2020 року з метою митного оформлення позивач подав до відповідача митну декларацію № UA807180/2020/004622 від 08.10.2020 року.

Разом з митною декларацією було подано договір про надання послуг митного брокера № 234-КБ-09/2017 від 01.09.2017 року, контракт з постачальником № 5/НС від 01.09.2017 року; специфікацію № 35 від 09.09.2020 року до контракту; інвойс № DMR 275 від 01.10.2020 року від постачальника; пакувальний лист до інвойсу від 01.10.2020 року; сертифікат про походження товару форма А №D 0118857 від 01.10.2020 року; міжнародну товарно - транспортна накладна CMR № 038835 від 01.10.2020 року; договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 21/11/19 від 21.11.2019 року; довідку від експедитора - калькуляцію щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № 1 від 02.10.2020 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 68 від 02.10.2020 року; виписку з бухгалтерської документації від 08.10.2020 року № 1/08/10; прайс-лист від виробника товару б/н від 01.10.2020 року; експортна митна декларація постачальника № 20341300ЕХ630637 від 01.10.2020 року, що стосується оцінюваних товарів; платіжне доручення № 1 від 02.10.2020 року; сертифікат якості від виробника на товар від 02.01.2020 року з перекладом.

Митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості в розмірі 368.030,00 грн., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 11 920,28 доларів США за курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 30.400,00 грн.

За результатами митного контролю, Відповідачем надісланий декларанту запит про надання додаткових документів, у зв`язку з тим, що документи, зазначені у ч. 2 ст. України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів щодо товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, вимагалися такі додаткові документи: виписка з бухгалтерської документації ; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На запит митного органу позивач надав додатково листи ТОВ «ХОЗЛЕНД» № 2/08/09, № 3/08/09 від 08.10.2020 року - роз`яснення щодо наданих до первинної митної декларації документів та заява імпортера щодо відсутності взаємозв`язку з турецьким постачальником товару про відсутність підстав для незастосування положень ст. 58 МК України, про відсутність взаємозалежності між постачальником та покупцем.

08.10.2020 року позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації № 807180/2020/00278 від 08.10.2020 року на підставі рішення про коригування митної вартості товару № UA807000/2020/002109/2 від 08.10.2020 року. Відповідно до рішення про коригування митної вартості, вартість товару Позивача за позиціями № 3, № 4 визначена митницею за 6 методом та збільшена загалом з 6.735,51 доларів США до 20.222, 58 доларів США.

Як установлено судом, що товар за спірними рішеннями було випущено у вільний обіг на підставі ч. 7 ст. 55 МК України зі сплатою митних платежів з митної вартості товарів, визначеною відповідачем.

13.10.2020 року ТОВ «ХОЗЛЕНД» листом № 1/13/2020 звернувся до відповідача з проханням скасувати рішення про митну вартість ввезеного товару і підтвердити заявлену позивачем митну вартість.

Листом № 1/13/2020 від 13.10.2020 року позивач надав пояснення щодо порядку оплати товару, додаткові документи на підтвердження формування митної вартості товару за першим (основним) методом визначення митної вартості, а саме: заявку на організацію перевезення № 9/20 від 13.07.2020 року між ТОВ «ХОЗЛЕНД» та експедитором, акт прийому-передачі експедиторських послуг № 46 від 29.07.2020 року, платіжне доручення № 8226 від 05.08.2020 року про оплату експедиторських послуг; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 332959 від 18.07.2020 року з відміткою ТОВ «ХОЗЛЕНД» про отримання товару; платіжне доручення № 1 від 20.07.2020 року про здійснення передплати за товар та платіжне доручення № 1 від 28.08.2020 року про повну оплату товару за рахунком № DMR176 від 17.07.2020 року з відміткою банку про виконання; заявку на організацію перевезення № 12/20 від 24.07.2020 року між ТОВ «ХОЗЛЕНД» та експедитором, акт прийому-передачі експедиторських послуг № 50 від 05.08.2020 року, платіжне доручення № 8227 від 11.08.2020 року про оплату експедиторських послуг; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR №038439 від 29.07.2020 р. з відміткою ТОВ «ХОЗЛЕНД» про отримання товару; платіжне доручення № 1 від 31.07.2020 року про здійснення передплати за товар та платіжне доручення №1 від 28.08.2020 р. про повну оплату товару за рахунком № DMR194 від 29.07.2020 року з відміткою банку про виконання; висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 1648 від 05.08.2020 року щодо відповідності цін, зазначених постачальником, ринковим; заявку на організацію перевезення № 15/20 від 25.08.2020 року між ТОВ «ХОЗЛЕНД» та експедитором, акт прийому-передачі експедиторських послуг № 60 від 07.09.2020 року, платіжне доручення № 1798 від 10.09.2020 року про оплату експедиторських послуг; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 470488 від 27.08.2020 року з відміткою ТОВ «ХОЗЛЕНД» про отримання товару; платіжне доручення № 1 від 28.08.2020 року про здійснення передплати за товар та платіжне доручення № 1 від 02.10.2020 року про повну оплату товару за рахунком № DMR229 від 27.08.2020 року з відміткою банку про виконання; заявку на організацію перевезення № 16/20 від 03.09.2020 року між ТОВ «ХОЗЛЕНД» та експедитором, акт прийому-передачі експедиторських послуг № 62 від 16.09.2020 року, платіжне доручення № 2987 від 21.09.2020 року про оплату експедиторських послуг; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 038445 від 11.09.2020 року з відміткою ТОВ «ХОЗЛЕНД» про отримання товару; платіжне доручення № 1 від 14.09.2020 року про здійснення передплати за товар та платіжне доручення № 1 від 02.10.2020 року про повну оплату товару за рахунком № DMR249 від 10.09.2020 року з відміткою банку про виконання; заявку на організацію перевезення № 19/20 від 16.09.2020 року між ТОВ «ХОЗЛЕНД» та експедитором, акт прийому-передачі експедиторських послуг № 65 від 25.09.2020 року, платіжне доручення № 3922 від 30.09.2020 року про оплату експедиторських послуг; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 763043 від 18.09.2020 року з відміткою ТОВ «ХОЗЛЕНД» про отримання товару; платіжне доручення № 1 від 18.09.2020 року про здійснення передплати за товар та платіжне доручення № 1 від 02.10.2020 року про повну оплату товару за рахунком № DMR263 від 24.09.2020 року з відміткою банку про виконання; заявку на організацію перевезення № 20/20 від 25.09.2020 року між ТОВ «ХОЗЛЕНД» та експедитором, акт прийому-передачі експедиторських послуг № 68 від 09.10.2020 року, платіжне доручення № 4619 від 13.10.2020 року про оплату експедиторських послуг; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 038835 від 01.10.2020 р. з відміткою ТОВ «ХОЗЛЕНД» про отримання товару; платіжне доручення № 1 від 02.10.2020 р. про здійснення передплати за товар за рахунком № DMR275 від 24.09.2020 року з відміткою банку про виконання; оборотно-сальдову відомість № 1/09/10 від 09.10.2020 року за період з 01.07.2020 року по 09.10.2020 року; калькуляцію собівартості товару від виробника Demir Plastik Madeni Esya Tekstil San Tic з перекладом № б/н від 08.10.2020 року із вказанням відсоткового відношення складових вартості товару.

За результатами розгляду заяви позивача № 1/13/2020 від 13.10.2020 року, відповідачем було надіслано ТОВ «ХОЗЛЕНД» лист № 714-08-2/714-15/13/14046 від 22.10.2020 року про відмову в скасуванні рішень про коригування митної вартості, оскільки надані додатково документи не спростовують сумніви митниці щодо правильності заявленої декларантом митної вартості.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог адміністративного позову ТОВ «ХОЗЛЕНД», колегія суддів зазначає, що ст. 248 МК України унормовано, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ст. ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до положень ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими документами, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. ч. 5 , 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Разом з тим, ч. 3 ст. 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами ч. 4 вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Положеннями ч. 1 ст. 54 МК України унормовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказана норма закону кореспондує з положеннями частини 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, вказане узгоджується з проголошеними у ст. 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до положень ч. 4 , 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Положеннями ч. 6 ст. 54 МК України унормовано, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За результатами аналізу положень ст. 54, ст. 58 МК України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

При цьому митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 МК України.

Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що при проведенні консультації, направляючи декларанту відповідні електронні запити з вимогою надання додаткових документів, перелічених у частині 3 статті 53 МК України, митним органом не обґрунтовано вимоги щодо їх надання.

Відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

Згідно з положеннями ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 ст. 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

При цьому, ч. 2 ст. 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Колегія суддів зазначає, що в силу ч. 2 ст. 55 МК України та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на те, що використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально, суперечить наведеним вимогам законодавства.

Так, відповідно до графи 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару, відповідач як підставу коригування митної вартості товару вказав, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, документи подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, додаткові документи, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України декларантом не надано.

В рішенні про коригування митної вартості UA807000/2020/001391/2 від 28.07.2020 року відповідачем не вказано, в чому саме полягають розбіжності чи недоліки у наданих декларантом документах.

В рішеннях про коригування митної вартості товару № UA807000/2020/001514/2 від 04.08.2020 року, № UA807000/2020/001720/2 від 04.09.2020 року, № UA807000/2020/001879/2 від 15.09.2020 року, № UA807000/2020/002109/2 від 08.10.2020 року відповідач послався на наявність розбіжностей в платіжних дорученнях на оплату товару та інвойсах як на підставу коригування митної вартості товару.

В рішенні про коригування митної вартості товару № UA807000/2020/001972/2 від 24.09.2020 року відповідач послався на те, що довідка та рахунок щодо транспортних витрат надані від особи, яка безпосередньо не транспортувала товар, виходячи з наданої до митного оформлення CMR від 18.09.2020 року A№763043.

Щодо підстав коригування вартості товару, позивачем пояснено, що в процесі обміну електронними повідомленнями під час митного контролю, інспектором митниці не було зазначено, у чому саме полягають сумніви у заниженні вартості товару, між якими саме документами, з доданих до митної декларації, виявлено розбіжності по вартості товару, в яких із них наявні ознаки підробки чи відсутні відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару або відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Тому декларант був позбавлений можливості надати більш детальні пояснення щодо порядку оплати товару відповідно до умов контракту № 5/НС від 01.09.2017 року.

Матеріалами справи посвідчується і та обставина, що декларантом було надано до митних декларацій контракт № 5/НС від 01.09.2017 року, специфікації, інвойси та платіжні доручення про оплату товару.

Згідно положень п. 1.1. контракту № 5/НС від 01.09.2017 року передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцю товар за асортиментом, кількістю та ціною, яка узгоджена сторонами в специфікації до контракту, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар на умовах укладеного контракту.

Крім того, п. п. 2.1., 2.3. контракту № 5/НС від 01.09.2017 року визначено, що ціни на кожну одиницю товару та загальна вартість партії поставки узгоджуються сторонами на кожну окрему партію в специфікації та на умовах Інкотермс FCA, завод Demir Plastik Madeni Esya Tekstil San Tic., Стамбул, Турція.

Відповідно до п. 2.6. контракту № 5/НС від 01.09.2017 року, кінцева сума кожної партії товару, кількість, ціна за одиницю товару визначається у відповідному інвойсі на таку партію.

В розділі 5 контракту № 5/НС від 01.09.2017 року сторони передбачили порядок оплати товару.

Своєю чергою, згідно п.5.1., п.5.2. контракту № 5/НС від 01.09.2017 року, оплата товару здійснюється покупцем на умовах передплати товару в розмірі 7000, 00 доларів США після підписання специфікації на кожну партію товару, при цьому кінцевий розрахунок за товар здійснюється на підставі інвойсу після фактичного отримання товару позивачем.

Отже, контрактом № 5/НС від 01.09.2017 року передбачено, що ціна товару вказується сторонами в інвойсі та специфікації.

Так, до митної декларації № UA807180/2020/003239 від 27.07.2020 року декларантом надана специфікація № 30 від 17.07.2020 року, інвойс № DMR 176 від 17.07.2020 року на загальну суму 13.308, 86 доларів США, вказана сума відображена декларантом в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» митної декларації.

Разом з тим, до митної декларації № UA807180/2020/003418 від 04.08.2020 року декларантом надана специфікація № 31 від 29.07.2020 року, інвойс № DMR 194 від 29.07.2020 року на загальну суму 12.928,68 доларів США, вказана сума відображена декларантом в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» митної декларації.

При цьому, до митної декларації № UA807180/2020/003952 від 03.09.2020 року декларантом надана специфікація № 32 від 27.08.2020 року, інвойс № DMR 229 від 27.08.2020 року на загальну суму 11314,72 доларів США, вказана сума відображена декларантом в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» митної декларації.

Крім того, до митної декларації № UA807180/2020/004176 від 15.09.2020 року декларантом надана специфікація № 33 від 09.09.2020 року, інвойс № DMR 249 від 10.09.2020 року на загальну суму 13.111,39 доларів США, вказана сума відображена декларантом в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» митної декларації.

Також, до митної декларації UA807180/2020/004382 від 24.09.2020 року декларантом надана специфікація № 34 від 17.09.2020 року, інвойс № DMR 263 від 17.09.2020 року на загальну суму 13.407,62 доларів США, вказана сума відображена декларантом в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» митної декларації.

Окрім того, до митної декларації UA807180/2020/004622 від 08.10.2020 року декларантом надана специфікація № 35 від 09.09.2020 року, інвойс № DMR 275 від 01.10.2020 року на загальну суму 11.920,28 доларів США, вказана сума відображена декларантом в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» митної декларації.

Колегія суддів зазначає, що надані до матеріалів справи інвойси та специфікації містять найменування сторін, перелік товарів із зазначенням ціни за одиницю та загальну вартість товару, підписи та печатки представників постачальника, продавця, посилання на контракт № 5/НС від 01.09.2017 року.

За приписами ст. 483 МК України унормовано, що переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів.

Подання інвойсів та специфікацій, одержаних незаконним шляхом, є порушенням митних правил відповідно до ст. 483 МК України. Відповідач уповноважений порушувати справи про порушення митних правил, проте до суду надано не було відомостей про порушення таких справ проти позивача у зв`язку з поданням інвойсів та специфікацій.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається той факт, що декларантом надано митному органу під час консультацій виписок із бухгалтерської документації, а саме: виписки № 1/03/від 03.09.2020 року, виписки № 1/15/09 від 15.09.2020 року, виписки № 1/23/09 від 23.09.2020 року, виписки № 1/08/10 від 08.10.2020 року щодо урахування в бухгалтерському обліку підприємства проведених розрахунків за інвойсами.

Зазначені бухгалтерські виписки зазначені в графі 44 наданих до позову митних декларацій №UA807180/2020/003952 від 03.09.2020 року, №UA807180/2020/004176 від 15.09.2020 року, №UA807180/2020/004382 від 24.09.2020 року, №UA807180/2020/004622 від 08.10.2020 року з позначенням коду документу 3011 відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року № 1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій».

При цьому, колегія суддів зауважує, що на підтвердження факту оплати товару за контрактом № 5/НС від 01.09.2017 року позивачем до позову надано: платіжне доручення № 1 від 20.07.2020 року, платіжне доручення № 1 від 31.07.2020 року, платіжне доручення № 1 від 28.08.2020 року, платіжне доручення № 1 від 14.09.2020 року, платіжне доручення № 1 від 18.09.2020 року, платіжне доручення № 1 від 02.10.2020 року, платіжне доручення № 1 від 28.10.2020 року.

Надання декларантом вказаних платіжних доручень відповідачу підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами.

Колегія суддів зауважує, до позову позивачем надані банківські роздруківки з системи SWIFT (міжнародної міжбанківської системи передачі інформації та здійснення платежів) щодо кожного платіжного доручення з відмітками банку про виконання.

Відповідно до призначення платежу в платіжних дорученнях № 1 від 31.07.2020 року на загальну суму 13.594,66 дол. США, платіжним дорученням № 1 від 28.08.2020 року на загальну суму 25.100,09 дол. США, платіжним дорученням № 1 від 02.10.2020 року на загальну суму 23.833,73 доларів США, платіжним дорученням № 1 від 28.10.2020 року на 4.920,28 доларів США позивачем здійснена оплата товару за декількома інвойсами та специфікаціями відповідно до умов контракту № 5/НС від 01.09.2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи в сукупності надані позивачем пояснення, зміст наданих до митних декларацій документів (специфікацій, інвойсів, платіжних доручень, виписок з бухгалтерської документації позивача, прайс-листів постачальника товару, висновків ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 1517 від 22.07.2020 року, № 1648 від 05.08.2020 року) та наданих додатково позивачем листом № 1/13/2020 від 13.10.2020 року (оборотно-сальдова відомість ТОВ «ХОЗЛЕНД» за період з 01.07.2020 року по 09.10.2020 року, калькуляцію собівартості товару від виробника із вказанням відсоткового відношення складових вартості товару), зазначені в платіжних дорученнях суми оплат за товар підлягають обчисленню, оплата за товар здійснена позивачем відповідно до умов контракту в порядку, що не заборонений законодавством.

Щодо доводів відповідача на відсутність заявок на перевезення товару між позивачем та експедитором, як на підставу коригування митної вартості товару за спірними рішеннями, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, із наведеної правової норми вбачається, що обов`язок доказування правомірності своїх дій та рішень в адміністративних справах покладається на суб`єкта владних повноважень, який подає докази та обґрунтування правомірності своїх рішень та дій у судах першої та апеляційної інстанцій.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів зауважує, що з оскаржуваних рішень вбачається, що відсутність заявок на організацію перевезення між позивачем та експедитором не було підставою коригування митної вартості товару, під час консультацій між декларантом та інспектором такі заявки не вимагалися митним органом.

Відповідно до Закону України від 01.07.2004 року № 1955-ІV «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі Закон № 1955-ІV), ст. 929 Цивільного кодексу України та ст. 316 Господарського кодексу України, транспортно-експедиторська діяльність визначена, як підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Експедитор - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

При цьому, відповідно до ст. 4 Закону № 1955-ІV, експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Відповідно до п.1.1. договору № 21/11/19 від 21.11.2019 року між ТОВ «ХОЗЛЕНД» та експедитором ФОП ОСОБА_1 , договір регулює відносини сторін щодо планування, взаєморозрахунку та надання експедитором послуг з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом як по території України так і з/до інших країн.

Разом з тим, відповідно до п.п.2.8. договору № 21/11/19 від 21.11.2019 року, заявка на перевезення товару повинна містити в собі такі дані: маршрут, дата, місце подачі транспорту на завантаження та вивантаження товару, дані про вантаж, номери телефонів контактних осіб, вимоги до автомобілю, ставка перевезення, а також іншу інформацію, яка необхідна для організації перевезення товару.

Положеннями п.3.2.3. договору № 21/11/19 від 21.11.2019 року визначено, що експедитор мав право від свого імені та в інтересах замовника укладати договори на перевезення вантажу з перевізниками.

Пунктом 4.3. договору № 21/11/19 від 21.11.2019 року передбачено, що оплата послуг з організації перевезення здійснюється замовником на підставі отриманих від експедитора комплекту документів: рахунку, акту прийому-передачі послуг, міжнародної автотранспортної накладної CMR, при цьому, в рахунках та актах прийому-передачі послуг вказується вартість перевезення товару по Україні та за межами України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що декларантом до митних декларацій було надано договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 21/11/19 від 21.11.2019 року між ТОВ «ХОЗЛЕНД» та ФОП ОСОБА_1 .

З вищенаведеного вбачається, що договір № 21/11/19 від 21.11.2019 року дійсно передбачає оформлення сторонами договору відповідної заявки на організацію перевезення товару.

Основною метою формування заявки на перевезення є фіксування між експедитором та замовником факту домовленості між сторонами щодо необхідності доставки вантажу.

Заявка на транспортування товару не підтверджує вартість транспортних витрат до кордону України, не містить вартості послуг за доставку вантажу до кордону України, укладається до моменту перевезення та підтверджує лише факт замовлення послуг з перевезення в цілому.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеному у Постанові від 16.11.18 року по справі № 813/1012/17, відповідно до якого серед документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість.

За приписами п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відтак, до транспортних документів можуть належати: рахунок-фактура, акт виконаних робіт від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат.

Таким чином, законодавством не передбачений вичерпний та єдиний перелік документів, які підтверджують транспортні витрати імпортера при ввезенні товару. Основною вимогою законодавства до таких документів є наявність в них інформації щодо вартості перевезення оцінюваних товарів.

Крім того, на підтвердження факту вартості транспортних послуг за кожним перевезенням товару декларантом надавалися до митних декларацій довідки-калькуляції від експедитора, які містили інформацію щодо товару та маршруту його слідування, реквізити автомобілю перевізника, вартість транспортних послуг до кордону України, відстань слідування в кілометрах, інформацію щодо страхування товару та витрат на навантаження вантажу за рахунок відправника.

Разом з тим, до митних декларацій декларантом надавалися рахунки експедитора на оплату послуг по доставці товару до кордону України, які містили посилання на договір з експедитором № 21/11/19 від 21.11.2019 року, маршрут перевезення, реквізити автомобілю перевізника відповідно до міжнародних товарно-транспортних накладних CMR.

Отже, перевезення товару могло здійснюватися різними перевізниками, які залучалися експедитором на замовлення позивача, а оплата таких послуг здійснювалась саме експедитору на підставі документів, які підтверджували вартість транспортних витрат до кордону України (довідка, рахунок).

Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 53 МК України, міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) не є документом, який підтверджує митну вартість товару, наявність міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу відповідно до положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 1956 р., що набрала чинності для України 17.05.2007 року.

З аналізу наданих до матеріалів справи копій міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), вбачається, що перевізниками здійснювалася доставка товару від постачальника Demir Plastik Madeni Esya Tekstil San Tic. для одержувача ТОВ «ХОЗЛЕНД», зазначені міжнародні товарно-транспортні накладні також містять посилання на інвойси постачальника, вагу товару, дату відправлення та отримання вантажу, реквізити автомобілів перевізника, що відповідають відомостям, зазначеним у інвойсах, довідках та рахунках експедитора, наданих позивачем до позову.

Щодо електронних запитів від відповідача до декларанта з вимогою надання додаткових документів, колегія суддів зазначає, що останні не містять ні чітко викладених зауважень до документів, що підтверджують транспортні витрати позивача, ні вимоги надання заявок на організацію перевезення між експедитором та позивачем в якості додаткових документів за ч. 3 ст. 53 МК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції не може погодитись з обґрунтованістю доводів відповідача про визначення скоригованої митної вартості, виходячи з інформації щодо імпортних операцій з бази ЄАІС ДФС України.

Оскільки, наявність в базі даних інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж встановлено позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості, оскільки з бази даних не вбачається умов договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 року по справі № 814/2659/16, від 21.08.2018 року по справі № 804/7845/17.

З матеріалів справи вбачається, що листом № 714-08-10/714-10/8.19/17197 від 31.12.2020 року відповідачем надані копії митних декларацій, які використані митницею як джерела інформації при коригуванні митної вартості товару позивача, без надання будь-яких детальних пояснень щодо обставин порівняння товару позивача з товарами, вказаними в наданих митних деклараціях.

Відповідно до статті 60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього; під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними; для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку; ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари; у разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях.

При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена; у разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування; у разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Положеннями ч. 1 ст. 64 МК України унормовано, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

За приписами п. 7 ч. 3 ст. 64 МК України передбачено, що митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі довільної чи фіктивної вартості.

Також, відповідно до ч. 2 п. a) ст. 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ), оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Згідно положень ч. 5 ст. 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ), базис і методи визначення вартості товарів, які підпадають під обкладання митом чи іншими зборами або імпортні чи експортні обмеження, основані на вартості товару чи регульовані будь-яким способом на основі вартості, повинні бути стабільними і оприлюдненими достатньою мірою для того, щоб надати можливість комерсантам з достатньою впевненістю оцінити вартість товарів для митних цілей.

З аналізу наданих відповідачем копій митних декларацій вбачається, що коригування митної вартості товару позивача здійснено митним органом довільно, без врахування характеристик товару, з яким здійснювалося порівняння, без врахування кількості такого товару та умов поставки, у більшості випадків вартість товару збільшена до вартості товару інших імпортерів, яку вже було скориговано за шостим (резервним) методом визначення митної вартості.

Крім того, суд зазначає, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі № 826/16046/16.

Окрім того, відповідачем не надано суду жодних пояснень щодо використання для порівняння вартості товару інших імпортерів за умови митного оформлення ідентичного товару позивача за першим (основним) методом визначення митної вартості, який ввозився за контрактом № 5/НС від 01.09.2017 року в березні, червні, липні 2020 року відповідно до митних декларацій № UA807180/2020/001091 від 04.03.2020 р., № UA807180/2020/002492 від 05.06.2020 р., № UA807180/2020/002862 від 01.07.2020 р., копії яких надавалися позивачем до позову разом із інвойсами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що посилання митного органу на наявність інформації про іншу вартість подібного товару не можуть вважатись обґрунтованими оскільки у спірному випадку позивач діяв на підставі Контракту, визначених в ньому умов та цін, що підтверджується наданими до митної декларації документами, додатковими угодами до контракту. Відповідні умови контракту належним чином узгоджені між сторонами, тобто випливають із господарської діяльності позивача та його контрагента. При цьому, діюче законодавство надає право сторонам угоди визначати умови господарських операцій за певною домовленістю у цих операціях, що і було дотримано підприємствами. Надані позивачем до митного оформлення документи, передбачені умовами зовнішньоекономічного договору, за цими матеріалами вбачаються вартісні та кількісні характеристики товару, тобто відображають ціну, визначену підприємством у вигляді його митної вартості. Відомості у цих матеріалах не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації та не свідчать про те, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.

За таких обставин, самостійне визначення контролюючим органом ціни товару не може впливати на права та обов`язки сторін Договору, за умови їх підтвердження належними документами.

Колегія суддів також зауважує, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 19.02.2019 року по справі № 805/2713/16-а.

При цьому, рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обгрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем у відповідності до вимог митного законодавства для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи, та митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а тому обставини для його скасування відсутні.

Крім того, клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що понесені ним під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає частково обґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Крім того, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

Як установлено судовим розглядом, витрати позивача на правову та професійну правничу допомогу підтверджуються наступними документами, наявними в матеріалах справи:

1) Договір про надання правничої допомоги від 19.11.2020 року № 19/11-20, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 19/11-20 від 19.11.2020 року (т. 2 а.с. 140-143),

2) Довіреність від 19.11.2020 року, видана ТОВ «ХОЗЛЕНД» адвокатському бюро «Медвідь Анни» (т.2 а.с. 144);

3) Копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю № 2911 видане Медвідь А.О. (т.2 а. с. 145);

4) Звіт від 24.11.2021 року щодо виконаних робіт адвокатським бюро «Медвідь Анни» на користь клієнта ТОВ «ХОЗЛЕНД» за договором про надання правничої допомоги № 19/11-20 від 19.11.2020 року (т.4 а.с. 39) згідно якого, виконано зобов`язання:

- ознайомлення та аналіз змісту апеляційної скарги Слобожанської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду з метою визначення оптимальних шляхів захисту 0,5 години = 1.250 грн.;

- підготовка і подання до суду 04.10.2021 року відзиву позивача на апеляційну скаргу Слобожанської митниці 3 години = 7.500 грн.;

- підготовка і подання до суду 18.11.2021 року пояснень позивача по справі 2 години = 5000 грн.;

- участь у судовому засіданні 23.11.2021 року 0,5 години = 1.250 грн. Всього 6 годин = 15.000 грн.

5) акт прийому -передачі виконаних послуг від 24.11.2021 року.

Колегія суддів відзначає, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Колегія суддів враховує, що звіт щодо виконаної роботи від 24.11.2021 року до договору про надання правничої допомоги № 19/11-20 від 19.11.2020 року містить детальний опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу в ході розгляду даної справи, а надані заявником документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі.

При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17)

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Відповідач у письмових запереченнях на заяву щодо витрат на правову допомогу по справі № 520/17480/2020 зазначав про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши подані позивачем докази, колегія суддів вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката з професійної правничої допомоги позивачу у розмірі 15.000 грн., понесених під час апеляційного розгляду справи, є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка і надання до суду відзиву та пояснень позивача на апеляційну скаргу митного органу не потребувала настільки значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до визначеної вартості послуг адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру, крім того, доводи відзиву на апеляційну скаргу по суті, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та співмірність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5.000 грн понесених під час апеляційного розгляду справи, що підтверджується належними доказами, а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача про те, що ним було надано всі належні та допустимі докази понесених під час розгляду справи судових витрат на професійну правничу допомогу у зазначених розмірах, колегія суддів з урахуванням наведених вище висновків вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи з урахуванням співмірності підтверджуються витрати позивача на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 5 000 грн., що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші доводи означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської митниці залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року, - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (адреса: 61003, м. Харків, вул. Короленко, 16-б, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ХОЗЛЕНД» (адреса: 61036, м. Харків, вул. Морозова, 13, ) частину витрат, понесених товариством з обмеженою відповідальністю «ХОЗЛЕНД» на оплату професійної правничої допомоги, у розмірі 5.000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 29 грудня 2021 року.