Справа № 280/10177/21
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 грудня 2021 року Справа № 280/10177/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (01135, м. Київ, вул. Чорновола, буд. 10, оф. 91)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105)

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» (далі - третя особа), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 15.09.2021 ВП №66840483 про відкриття виконавчого провадження та від 15.09.2021 ВП №66840483 про арешт коштів боржника.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на норми Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що виконавче провадження №66840483 відкрито з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки відкрито не за місцем проживання, перебування позивача або знаходження майна у цьому окрузі. Таким чином вважає оскаржувані постанови протиправними та просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 27.10.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 27.10.2021 зупинено стягнення на підставі виконавчого документа, а саме виконавчого напису від 25.08.2021 №4763, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» () заборгованості в сумі 25947 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок сім) гривень 98 коп., до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/10177/21.

Ухвалою суду від 22.11.2021 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №280/10177/21 та призначено судове засідання на 01.12.2021.

01.12.2021 від представника позивача надійшла заява про підтвердження оплати правової допомоги (вх. №70988), в якій просить долучити до матеріалів справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу та врахувати їх при ухваленні рішення.

01.12.2021 від представника позивача надійшло клопотання (вх. 70985) про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач позов не визнав, у відзиві (вх. від 02.12.2021 № 71223) зазначає, що на адресу відповідача надійшла заява стягувача щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника (грошових коштів) та повідомлено відповідача про те, що місцезнаходженням майна боржника (грошових коштів) є гривневий рахунок, відкритий у стягувача, який розташований в місті Києві з наявним залишком власних коштів. Відтак, відповідачем відкрито виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника. Зазначає, що виконавче провадження відкрито на підставі приписів Закону України "Про виконавче провадження", оскаржувана постанова надсилалась в адресу позивача, в ході виконавчого провадження 17.09.2021 надсилалась платіжна вимога про примусове списання коштів до АТ «БАНК ФОРВАРД». Просить відмовити у задоволенні позову. Справу розглянути без участі приватного виконавця.

Від третьої особи пояснень щодо позову не надходило.

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач має зареєстроване місце проживання у м. Запоріжжі, і ця адреса відображена у виконавчому документі та всіх постановах, прийнятих відповідачем в межах виконавчого провадження №66840483.

З матеріалів справи судом встановлено, що 25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною складено виконавчий напис, номер в реєстрі 4763, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з позивача, яка є боржником за кредитним договором від 11.04.2011 №88556364, укладеним між нею та ПАТ "Банк Русский Стандарт", правонаступником якого є третя особа, заборгованості за період з 03.06.2019 по 01.09.2019 в сумі 24847,98 грн., в тому числі за сумою кредиту - 16896,63 грн., за процентами 7601,35 грн., плата за пропуск мінімальних платежів 350,00 грн., а також 1100,00 грн. за вчинення виконавчого напису, загалом 25947,98 грн.

15.09.2021 до відповідача надійшла заява стягувача (третьої особи) про примусове виконання рішення, в якій заявник просив відкрити виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника, накласти арешт на все рухоме майно (грошові кошти) боржника, та на відкриті рахунки у банківських установах, в тому числі у стягувача (третьої особи), направити запити до ПФУ та ДПС України для встановлення джерел доходів позивача та відкритих банківських рахунків, звернути стягнення на доходи боржника. В додатках до заяви зазначено квитанцію про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису та копію довіреності не представника.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження наявні: копія заяви позивача про оформлення кредиту, на адресу ПАТ "Банк Руский Стандарт", від 10.04.2011 (нотаріально не оформлена); лист ПАТ "Банк Руский Стандарт" щодо графіку платежів за кредитом від цього ж числа; лист стягувача на адресу відповідача, в якому стягувач підтверджує наявність у позивача банківського рахунку в цій банківській установі, з наявним залишком власних коштів.

Виписка з рахунку позивача у третьої особи в наданих відповідачем матеріалах виконавчого провадження відсутня.

Постановою відповідача від 15.09.2021 відкрито виконавче провадження №66840483 з приводу примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №4763, виданого 25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Л.М., про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 25947,98 грн.

15.09.2021 відповідачем вчинено запит до банківських установ щодо надання інформації про залишки коштів, арешт коштів, зупинення видаткових операцій на рахунках боржника (позивача).

Також, постановою відповідача від 15.09.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення штрафу та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 31042,78 грн.

Вважаючи оскаржувані постанови протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 4 Закону №1404 визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404 встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

Частиною першою статті 18 Закону №1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону №1404 під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №1404 сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону №1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

За частиною п`ятою статті 24 Закону № 1404 у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Частиною першою статті 28 Закону №1404 встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" №1403-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1403) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону №1403 діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону №1403 державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Статтею 16 Закону №1403 визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Відповідно до частин першої, другої і шостої статті 25 Закону №1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення визначені у частинах другій-четвертій статті 26 Закону №1404, а також у пункті 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:

- назва і дата видачі виконавчого документа;

- прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;

- дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;

- номер телефону стягувача;

- спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);

- реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У заяві про примусове виконання виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, зазначаються такі відомості: найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові приватного виконавця до якого подається заява.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

За текстом статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року № 2121-III (далі Закон № 2121-III): банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків; банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку; кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до частини першої статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до частин першої, другої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

За текстом частини першої-третьої статті 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Аналізуючи наведені положення законодавства у зіставленні з фактичними обставинами цієї справи і доводами сторін, суд зауважує передусім таке.

Банківський рахунок і грошові кошти є різними правовими категоріями, які не слід ототожнювати. "Майном" (у цивільно-правовому значенні) можуть бути грошові кошти, а не банківський рахунок. В цій справі мова йде про те, чи міг приватний виконавець, виконавчим округом якого є місто Київ, приймати до примусового виконання виконавчий документ (виконавчий напис нотаріуса), за яким боржник (позивач), має у банку відкритий картковий рахунок, на якому (на дату звернення із заявою про примусове виконання рішення) були кошти, а сам банк як юридична особа (ним у цій справі є АТ "Банк Форвард", який водночас є стягувачем у виконавчому провадженні), тобто, по суті, будівля, в якій розміщена ця фінансова установа (юридична особа), знаходиться у місті Києві (вул. Саксаганського, 105). Проте зареєстрованим місцем проживання боржника є АДРЕСА_2 .

Отже, на думку суду, для правильного вирішення цього спору потрібно зосередитися не стільки на правовому режимі банківського рахунка й наявних на ньому коштів, а змістити акцент на категорію "місцезнаходження" коштів (на банківському рахунку) як "майна", тобто відповісти на запитання про те, чи можна стверджувати про наявність у божника такого "майна" за адресою будівлі банку, у якому відкрито банківський рахунок, і, якщо так, пов`язувати це із наявністю майна на території виконавчого округу як умови для прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документа у розумінні частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII.

Саме наявність у позивача коштів на банківському рахунку у банку, місцезнаходженням якого є місто Київ, була підставою для того, щоб приватний виконавець, виконавчим округом якого теж є місто Київ, прийняв виконавчий документ до виконання та виніс спірну постанову про відкриття виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 420/10502/20 дійшов такого висновку: "<…> Банківський рахунок це власність банку, інструмент для фінансових операцій клієнта. Тому якщо на такому рахунку відсутні кошти - він не може слугувати підставою для стягнення заборгованості саме за місцем реєстрації банку.

Тому наявність у боржника відкритого кредитного банківського рахунку, без власних коштів боржника, не є його майном у такому банку.

Гроші банку на кредитних рахунках не можна ототожнювати із власними коштами божника.

При цьому наявність банківського рахунку в місті Києві не гарантує, що на цьому рахунку є грошові кошти, зокрема, у розмірі 0,88 грн, які належать боржнику, а не банку.

Сама по собі наявність карткового рахунку, відкритого для обліку поточної заборгованості позивача по кредитній угоді не свідчить про наявність у боржника майна у вигляді власних грошових коштів на території м. Києва.

При цьому, майном на яке може бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, а не рахунки в банку. Відтак, наявність у боржника банківських рахунків не свідчить про наявність у боржника майна в такому банку та не є таким майном.

<…>

Колегія суддів дійшла висновку, що наявність рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві, не є тотожним місцезнаходженню майна боржника.

При цьому, за висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 25 червня 2021 року у справі № 905/2214/14-908/5734/14, у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця. Сама лише констатація стягувачем у заяві про примусове виконання рішення про наявність у боржника певних рахунків у банківських та / або фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця, за відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження цих обставин, не є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Таким чином, твердження відповідача про те, що виконавчий документ прийнято ним до виконання за місцезнаходженням майна боржника не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є безпідставними".

У постанові Верховного Суду від 28.10.2021 у справі №520/751/21 колегія суддів зазначила:

"Резюмуючи викладене, колегія суддів зазначає, що за встановлених обставин справи і правового регулювання спірних правовідносин відповісти на поставлене скаржником запитання, вказане як підстава для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, стисло можна так: наявність в особи/боржника банківського рахунку у банку (й грошових коштів на ньому), місцезнаходженням якого є місто Київ, не доводить, що ця особа/боржник має майно на території цього виконавчого округу.

Тож, якщо приватний виконавець, виконавчим округом якого є місто Київ, (відповідач) прийняв до примусового виконання виконавчий документ тільки на цій підставі, винесена ним постанова про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованою та підлягає скасуванню".

Зважаючи на правову позицію висловлену Верховним Судом у тотожних правовідносинах, встановлені судом обставини справи, зокрема, відсутність в матеріалах справи доказів наявності на рахунку позивачки в АТ "БАНК ФОРВАРД" грошових коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, протиправність оскаржуваної постанови відповідача від 15.09.2021 ВП №66840483 про відкриття виконавчого провадження та необхідність її скасування.

Щодо постанови відповідача від 15.09.2021 ВП №66840483 про арешт коштів боржника суд зазначає, що вимоги про визнання її протиправною та скасування є похідними від вимоги про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2021 ВП №66840483, а отже вони підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позову.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на правову допомогу суд зазначає про таке.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Позивачем до матеріалів справи надано копії:

Договору про надання правової допомоги від 21.09.2021 №128/2021 із Додатковм №1 (розрахунком №1 суми оплати за правову (правничу) допомогу, який включає: консультацію, аналіз судової практики, складання та направлення адвокатського запиту, збір та копіювання документів - 700,00 грн.; складання та направлення заяви про забезпечення позову - 800,00 грн.; складання та направлення позовної заяви - 1500,00 грн.; участь у судовому засіданні - 1000,00 грн.);

опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;

меморіального ордеру від 30.11.2021 №@2PL361742 на суму 3000,00 грн. та від 30.11.2021 №@2PL371969 на суму 1000,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Звідси, враховуючи, що дана справа є справою незначної складності, розгляд якої здійснювався у письмовому провадженні (без проведення судового засідання), присудженню на користь позивача за рахунок відповідача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 500,00 грн., які є співмірним із складністю даної справи.

Ухвалою суду від 27.10.2021 позивача звільнено від сплати судового збору у справі № 280/10177/21, відтак розподіл судових витрат в частині сплати судового збору не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2021 ВП №66840483.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про арешт коштів боржника від 15.09.2021 ВП №66840483.

4. Судові витрати зі сплати витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (01135, м. Київ, вул. Чорновола, буд. 10, оф. 91; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

У стягненні на користь ОСОБА_1 з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 2 500,00 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог ст. ст. 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено та підписано 29.12.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко