Справа № 420/10944/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом Одеської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов, зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Одеської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження №59212384 від 27.05.2019 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження № 59212506 від 27.05.2019 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження №59212432 від 27.05.2019 року;

- зняти арешт з майна Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр», накладений Першим Приморським відділом ДВС м.Одеса постановою про арешт майна боржника ВП №59212384 від 27.05.2019 року;

- зняти арешт з майна Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр», накладений Першим Приморським відділом ДВС м.Одеса постановою про арешт майна боржника ВП №59212506 від 27.05.2019 року;

- зняти арешт з майна Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр», накладений Першим Приморським відділом ДВС м.Одеса постановою про арешт майна боржника ВП №59212432 від 27.05.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №59212384, №59212506, №59212432 були прийняті на підставі постанов державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення штрафу від 07.09.2017 року ВП №53942963, про накладення штрафу від 17.01.2018 року №ВП53942963, про стягнення виконавчого збору від 17.01.2018 року №ВП53942963, тобто на підставі документів, строк пред`явлення до виконання яких сплинув.

За таких обставин позивач зазначає, що і постанови про накладення арешту на майно в межах виконавчих проваджень ВП №59212384, №59212506, №59212432 є протиправними, а арешт підлягає зняттю.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року позовну заяву Одеської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін в порядку, визначеному ст. 262 ч. 5 КАС України, з урахуванням особливостей розгляду справи, передбачених ст. 287 КАС України.

Ухвалою від 11.03.2021 року у справі №420/10944/20 судом було витребувано у Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень №59212384, №59212506, №59212432 та зупинено провадження.

Ухвалою суду 27.09.2021 року у справі №420/10944/20 судом було повторно витребувано у Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень №59212384, №59212506, №59212432.

Ухвалою суду 08.12.2021 року у справі №420/10944/20 судом було втретє витребувано у Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень №59212384, №59212506, №59212432, а також матеріали виконавчого провадження №53942963.

10.12.2021 року на адресу суду від Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень №59212384, №59212506, №59212432, №53942963, з огляду на що провадження в адміністративній справі №420/10944/20 було поновлено 23.12.2021 року.

Відзиву на адміністративний позов відповідачем до суду надано не було.

Судом у справі встановлено наступне.

24.03.2017 року Господарським судом Одеської області було видано наказ №916/1350/16, яким зобов`язано Державне підприємство «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» укласти з позивачем (Південна філія Державного підприємства "Український Державний Центр Радіочастот", ) додаткову угоду до договору від 01.12.2014 року №14-1034/7 про виконання робіт (послуг) з радіочастотного моніторингу параметрів випромінювання та забезпечення електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів та випромінюючих пристроїв з додатком №3 до договору в редакції Державного підприємства Український державний центр радіочастот в особі Південної філії Державного підприємства Український державний центр радіочастот м.Одеса.

16.05.2017 року державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тєлєуца Л.Ю. на підставі наказу Господарського суду Одеської області від 24.03.2017 року №916/1350/16 була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №53942963).

30.08.2017 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 15.02.2017 року №375/5, а саме щодо реорганізації Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про передачу виконавчого провадження №53942963 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

07.09.2017 року через невиконання боржником рішення суду державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про накладення на Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр штрафу у розмірі 5100,00 грн.

17.01.2018 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за повторне невиконання рішення суду на Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр було накладено штраф у розмірі 10200,00 грн.

Також 17.01.2018 року органом державної виконавчої служби було винесено постанову №ВП53942963 про стягнення з Одеського обласного радіотелевізійного передавального центру виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн.

01.03.2018 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №53942963 від 01.03.2018 року на підставі п.11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому 27.05.2019 року старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білик Л.Ю. були прийняті постанови про відкриття виконавчих проваджень №59212384, №59212506, №59212432 з виконання постанов Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення штрафу від 07.09.2017 року ВП №№53942963, про накладення штрафу від 17.01.2018 року №ВП53942963, про стягнення виконавчого збору від 17.01.2018 року №ВП53942963.

Також відповідачем 27.05.2019 року в межах виконавчих проваджень ВП №59212384, №59212506, №59212432 були винесені постанови про арешт майна боржника.

В подальшому старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білик Л.Ю. були винесені постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчих провадженнях №59212384, №59212506, №59212432 на підставі п.2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із постановами відповідача щодо відкриття виконавчих проваджень ВП №59212384, №59212506, №59212432 та накладення арешту на його майно, та вважаючи такі постанови протиправними, Одеська філія Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення звернулась до суду із адміністративним позовом.

Водночас судом встановлено, що наказом Адміністрації Держспецзв`язку №418 від 04.07.2016 року, було реорганізовано Державне підприємство «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» шляхом приєднання його до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, та вивільнення працівників підприємства. Встановлено, що Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення є правонаступником державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр». На підставі Передавального акту від 29.06.2017 року Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення були передані всі зобов`язання державного підприємства перед кредиторами та працівниками, усі права та обов`язки, а також всі активи і пасиви. Згідно наказу Концерну РРТ від 26.06.2017 року №10 з 30 червня 2017 року було розпочато роботу Одеської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, якій було передано на баланс майно Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр».

Судом з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань також встановлено, що Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було перейменовано в Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши адміністративний позов та надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та судову практику, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі Закон України №1404-VIII) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 74 Закону України №1404-VIII).

Виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частин 1, 2 статті 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У статті 27 Закону України Про виконавче провадження визначений виключний перелік підстав, за якими виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Згідно зі ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

В частині 1 статті 3 Закону №1404-VIII серед виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню, визначено постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виходячи з аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" порядок відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих документів щодо стягнення виконавчого збору, та штрафів регулюється загальними нормами цього Закону щодо порядку примусового виконання рішення на підставі виконавчих документів.

В свою чергу, згідно ч. 4 ст. 12 цього Закону, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Слід зазначити, що з аналізу положень Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що не стягнута сума виконавчого збору або штрафу у випадку завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом на підставі матеріалів адміністративної справи, постанови про накладення штрафу від 17.01.2018 року №ВП53942963, про накладення штрафу від 07.09.2017 року ВП№53942963, про стягнення виконавчого збору від 17.01.2018 року №ВП53942963 перебували на виконанні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в межах виконавчого провадження №53942963. В подальшому вказане виконавче провадження було завершено, виконавчий документ (наказ Господарського суду Одеської області) повернуто стягувачу, а постанови про накладення штрафу від 07.09.2017 року ВП №53942963, про накладення штрафу від 17.01.2018 року №ВП53942963, про стягнення виконавчого збору від 17.01.2018 року №ВП53942963 виділені в окремі провадження, відповідно ВП №59212384, №59212506, №59212432 для подальшого виконання.

При цьому П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 18.02.2021 року по справі №420/10500/20 було зазначено, що строк пред`явлення виконавчих документів, винесених у межах основного виконавчого провадження, слід обраховувати, обчислювати з моменту завершення основного виконавчого провадження, у межах якого вони виконувались (були пред`явлені до виконання).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи 01.03.2018 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №53942963 від 01.03.2018 року на підставі п.11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто тримісячний строк для пред`явлення виконавчих документів, а саме постанов про накладення штрафу від 17.01.2018 року №ВП53942963, про накладення штрафу від 07.09.2017 року ВП №№53942963, про стягнення виконавчого збору від 17.01.2018 року №ВП53942963 слід відраховувати саме з 01.03.2018 року.

Водночас як було встановлено судом раніше, вищезазначені документи були пред`явлені до виконання лише 27.05.2019 року, тобто більше ніж через рік з дня завершення основного виконавчого провадження та з порушенням тримісячного строку, встановленого статтею 12 Закону "Про виконавче провадження".

З огляду на зазначене постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №59212384, №59212506, №59212432 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про зняття арешту з майна Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр», накладений Першим Приморським відділом ДВС м.Одеса постановами про арешт майна боржника ВП №59212384, №59212506, №59212432, суд зауважує наступне.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону №1404-VIII, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Разом з тим, відповідно до ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 статті 37 Закону №1404-VIII).

Верховним Судом у постанові від 27 березня 2020 року по справі №817/928/17 було зазначено, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому обрання способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин визначається з урахуванням принципів адміністративного судочинства та змісту ст.ст. 2, 5, 245 КАС України.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження адміністративного суду у разі задоволення адміністративного позову визначені частиною 2 ст. 245 КАС України, згідно якої суд може прийняти рішення, зокрема про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

Зі змісту Рекомендації R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне захистити права позивача шляхом зобов`язання саме Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт та заборону відчуження всього майна, що був накладений державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білик Л.Ю. на підставі постанов про арешт майна боржника від 27.05.2019 року №59212384, №59212506, №59212432.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви була додана квитанція від 10.11.2020 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальній сумі 6306,00 грн.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог Одеської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень у розмірі 6306,00 грн.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 72, 73, 77, 90, 241-246, 255, 257-262, 268-269, 272, 287, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов Одеської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (65039, м. Одеса, Фонтанська дорога, 3) до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (65026, м. Одеса, вул. Польський узвіз, 6) про визнання протиправними та скасування постанов, зняття арешту з майна задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчих проваджень від 27.05.2019 року ВП №59212384, №59212506, №59212432.

Зобов`язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешти та заборону відчуження всього майна, накладені державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білик Л.Ю. на підставі постанов про арешт майна боржника від 27.05.2019 року №59212384, №59212506, №59212432.

Стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Одеської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 6306,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 272 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 287 ч. 6, 293, 295 КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Білостоцький