Справа № 520/23124/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

23.12.2021 р. справа №520/23124/21 Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., представника позивача - Літвінової І.С., представника відповідача - Зеленохатова І.І., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "АВП ТРЕЙД"
до Головного управління ДПС у Харківській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.10.2021р. №1, -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВП Трейд» (далі за текстом заявник, платник, ТОВ, Товариство) у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу (з урахуванням уточнень) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 11.10.2021р. №1.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що викладені в акті податкової перевірки судження контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення є повністю вигаданими, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні закону та спотворених (перекручених та викривлених) обставинах фактичної дійсності. Наполягав, що у спірних правовідносинах дотримався стандарту розумної, виваженої, розсудливої, доброчесної поведінки, податковий обов`язок виконував належно, наміру на безпідставне отримання податкової вигоди не мав та не реалізовував. Стверджував, що контролюючий орган не мав правових підстав для поділу однієї і тієї ж господарської операції з відчуження товару скрапленого газу в контексті справляння податку на прибуток та в контексті формування валових доходів на дві окремі самостійні складові: 1) надходження безготівкових коштів на рахунок в установі банку від покупців за договорами та 2) передача права власності на товар третім стороннім невідомим особам, але за ціною згідно з домовленостями з покупцями за договором.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом владний суб`єкт, контролюючий орган, ГУ, адміністративний орган, Управління, орган публічної адміністрації), із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що проведена податкова перевірка показала на ймовірність причетності платника до правопорушень, пов`язаних із легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, а також на підозру у документальному оформленні непроведених у дійсності господарських операцій за рахунок документального продажу товару (газ скраплений) на користь покупців за договорами (ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс) при фактичній поставці цього ж самого товару у власність третіх сторонніх невідомих осіб. Наполягав, що за таких обставин 12.020.399,00грн. коштів, отриманих заявником від покупців скрапленого газу за письмово оформленими правочинами (ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс) підлягають включенню до складу валового доходу як окремий актив не у якості грошової компенсації вартості раніше поставленого товару, а у якості коштів, отримання яких не пов`язано із реалізацією товару.

Судові засідання у підготовчому провадженні призначались на 09.12.2021р, 16.12.2021р., 23.12.2021р.

Представники учасників справи у судовому засіданні 23.12.2021р. надали пояснення про те, що правові позиції сторін (як вимоги позову, так і заперечення проти позову) сформульовані остаточно, усі доводи наведені, а докази подані. Окрім того, у судовому засіданні 23.12.2021р. представники сторін надали письмову згоду на розгляд справи по суті у день закінчення підготовчого провадження.

Тому 23.12.2021р. судом була постановлена усна ухвала із занесенням про протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті.

Засідання з розгляду справи по суті відбувалось 23.12.2021р.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, набув правового статусу юридичної особи приватного права резидента України, значиться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 42128156, у якості платника податків (у тому числі і ПДВ) перебуває на обліку в установі відповідача.

ДФС України заявнику була видана ліцензія на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі терміном дії 03.07.2019р.-03.07.2024р.

Наказом від 19.04.2021р. №2724-п Головне управління призначило документальну планову перевірку заявника з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання валютного законодавства, дотримання іншого законодавства із сфери контролю органів системи ДПС України за період діяльності 11.05.2018р.-31.03.2021р.

Наказом від 20.05.2021р. №3629-п строк проведення податкової перевірки за наказом ГУ ДПС у Харківській області від 19.04.2021р. №2724-п було продовжено на 5 робочих днів з 25.05.2021р.

Результати проведеної перевірки були оформлені актом від 07.06.2021р. №9666/20-40-07-01-08/42128156 (далі за текстом Акт).

У тексті Акту викладені власні судження контролюючого органу про вчинення особою низки податкових правопорушень, а саме (у контексті обставин даного спору)п.п.1344.1.1. ст.134, п.п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України за рахунок невключення до складу валового доходу у якості активу, не пов`язаного із реалізацією товару, - 12.020.399,00грн. коштів, отриманих заявником від покупців скрапленого газу за письмово оформленими правочинами (ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс), але фактично поставленого у власність третіх сторонніх невідомих осіб.

08.07.2021р. заявник подав до Головного управління заперечення на висновки Акту. (а.с.158-169 т.1).

У тексті означених заперечень заявник виклав вимогу про розгляд заперечень за участі представників платника.

14.07.2021р. заявник подав до Головного управління додаткові заперечення на висновки Акту. (а.с.190-191 т.1).

Відповідь на ці заперечення була надана листом Головного управління від 22.07.2021р.

При цьому, доказів розгляду заперечень на Акт перевірки у присутності представників платника податків контролюючий орган до суду у ході розгляду справи не подав.

28.07.2021р. із посиланням на Акт контролюючим органом була винесена низка податкових повідомлень рішень, які платник оскаржив в адміністративному порядку до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 06.10.2021р. №22725/6/99-00-06-01-01-06 скарга платника була частково задоволена, унаслідок чого Головним управлінням було сформовано та видано заявникові нове податкове повідомлення рішення від 11.10.2021р. №1 про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток у загальному розмірі 2.163.672,12грн. (основний платіж 2.163.672,12грн., штраф 0,00грн.). (а.с.25-26 т.2).

Згадане податкове повідомлення рішення (на відміну від змісту Акту) умотивоване не заниженням ТОВ доходу, а завищенням Товариством витрат, і грунтується на судженні про винність, умисність та усвідомленість скоєних заявником діянь.

Не погодившись із відповідністю закону управлінського волевиявлення контролюючого органу з приводу додаткового обчислення грошових зобов`язань з податку на прибуток, заявник ініціював даний спір, стверджуючи про безпідставність обтяження додатковим податковим обов`язком.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної влади/адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу суті та меж податкового обов`язку, змісту податкової дисципліни, обсягу повноважень органів публічної адміністрації у галузі податкової справи, механізмів та заходів податкового контролю, приводів та порядку і способів та підстав застосування заходів податкового примусу, складу протиправних діянь у вигляді податкових правопорушень, міри юридичної відповідальності винних осіб та правил її реалізації з 01.01.2011р. унормовані, насамперед, приписами Податкового кодексу України.

У спірних правовідносинах (11.05.2018р.-31.03.2021р.) правила справляння податку на прибуток визначались приписами розділу ІІІ Податкового кодексу України, зокрема, згідно з п.п.134.1.1 ст134 якого об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу та відповідно до п.135.1 ст.135 якого базою оподаткування податком на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

При цьому, оскільки нормами Податкового кодексу України не надано чіткого та поза розумним сумнівом достатньо конкретизованого визначення ані терміну «прибуток», ані суміжному терміну «дохід», то суд вважає за можливе керуватись у даному питанні нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до змісту ст. 1 згаданого закону доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

З приписів наведеної норми закону чітко і безумовно слідує, що для обрахунку показника розміру доходу особи обов`язково належить з`ясувати як вартість активу, котра залежить від умов конкретної господарської операції, так і розмір зобов`язань та вимушеність їх виникнення, а також існування причинно-наслідкового зв`язку між подією понесенням витрат і ймовірністю (вірогідністю) одержання доходу унаслідок настання цієї події.

Вирішуючи даний спір, суд зважає також і на правовий висновок постанови Верховного Суду від 12.03.2019 р. по справі №826/14489/16 (адміністративне провадження №К/9901/58205/18), де указано, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

За правилами п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Учасниками спору у порядку ч.1 ст.78 КАС України фактично визнані ті обставини, що у спірних правовідносинах заявник здійснював відчуження (поставку/продаж) належного та праві власності та реально існуючого як річ матеріального світу товару скрапленого газу.

Підпунктом 14.1.202 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Приписами ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202); Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.2 ст.202); Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202).

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як то указано у ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Звідси слідує, що як за правочином у формі договору купівлі продажу, так і за правочином у формі договору поставки суттєвими умовами є, зокрема: 1) ідентифікуючі ознаки сторін; 2) показник ціни/вартості товару.

На вимогу суду заявником подані докази, згідно з якими 10.11.2020р. між Товариством (у якості продавця) та ТОВ «ТД «Укрпромтрейд» (у якості покупця) було укладено договір поставки №55-101120 на продаж газу скрапленого.

За твердженням заявника відчуження товару у власність саме ТОВ «ТД «Укрпромтрейд» підтверджується видатковими накладними: №419 від 05.12.2020р. на суму 305.932,00грн., №425 від 12.12.2020р. на суму 359.414,00грн., №426 від 13.12.2020р. на суму 347.072,00грн.; товарно-транспортними накладними: №419 від 05.12.2020р., №425 від 12.12.2020р., №426 від 13.12.2020р.; акцизними накладними №32 від 05.12.2020р., №37 від 12.12.2020р., №38 від 13.12.2020р.; податковими накладними №20 від 27.11.2020р. на суму 500.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 83.333,33грн.), №2 від 09.12.2020р. на суму 500.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 83.333,33грн.), №9 від 13.12.2020р. на суму 12.418,00грн. (у т.ч. і ПДВ 2.069,67грн.).

На вимогу суду заявником подані докази, згідно з якими 10.11.2020р. між Товариством (у якості продавця) та ТОВ «ТД «Укрпромфлюси» (у якості покупця) було укладено договір поставки №56-101120 на продаж газу скрапленого.

За твердженням заявника відчуження товару у власність саме ТОВ «Укрпромфлюси» підтверджується видатковими накладними: №403 від 13.11.2020р. на суму 352.204,00грн., №410 від 19.11.2020р. на суму 357.312,00грн., №440 від 22.12.2020р. на суму 318.379,00грн., №423 від 11.12.2020р. на суму 209.664,40грн., №441 від 23.12.2020р. на суму 336.841,00грн., №444 від 25.12.2020р. на суму 282.918,00грн., №446 від 26.12.2020р. на суму 337.064,00грн., №449 від 27.12.2020р. на суму 143.199,60грн.; товарно-транспортними накладними: №403 від 13.11.2020р., №410 від 19.11.2020р., №440 від 22.12.2020р., №423 від 11.12.2020р., №441 від 23.12.2020р., №444 від 25.12.2020р., №446 від 26.12.2020р., №449 від 27.12.2020р.; акцизними накладними: №13 від 13.11.2020р., №12 від 13.11.2020р., №20 від 19.11.2020р., №56 від 22.12.2020р., №36 від 11.12.2020р., №58 від 23.12.2020р., №62 від 25.12.2020р., №64 від 26.12.2020р., №66 від 27.12.2020р.; податковими накладними №5 від 13.11.2020р. на суму 352.204,00грн. (у т.ч. і ПДВ 58.700,67грн.), №12 від 18.11.2020р. на суму 497.796,00грн. (у т.ч. і ПДВ 82.966,00грн.), №3 від 11.12.2020р. на суму 69.180,40грн. (у т.ч. і ПДВ 11.530,07грн.), №21 від 23.12.2020р. на суму 224.400,40грн. (у т.ч. і ПДВ 37.400,07грн.), №20 від 17.12.2020р. на суму 430.819,60грн. (у т.ч. і ПДВ 71.803,27грн.), №20 від 17.12.2020р. на суму 430.819,60грн. (у т.ч. і ПДВ 71.803,27грн.), №31 від 23.12.2020р. на суму 500.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 83.333,33грн.), №32 від 23.12.2020р. на суму 500.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 83.333,33грн.), №32 від 23.12.2020р. на суму 500.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 83.333,33грн.), №32 від 23.12.2020р. на суму 500.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 83.333,33грн.).

На вимогу суду заявником подані докази, згідно з якими 15.12.2020р. між Товариством (у якості продавця) та ТОВ «Укрхімтрейдінг» (у якості покупця) було укладено договір поставки №58-151220 на продаж газу скрапленого.

За твердженням заявника відчуження товару у власність саме ТОВ «Укрхімтрейдінг» підтверджується видатковими накладними: №135 від 28.03.2021р. на суму 113.152,50грн., №127 від 25.03.2021р. на суму 438.372,00грн., №109 від 17.03.2021р. на суму 493.568,00грн., №82 від 05.03.2021р. на суму 454.720,00грн., №66 від 23.02.2021р. на суму 33.383,12грн., №62 від 19.02.2021р. на суму 227.506,40грн., №60 від 18.02.2021р. на суму 455.314,00грн., №38 від 28.01.2021р. на суму 220.195,50грн., №32 від 26.01.2021р. на суму 363.601,00грн.; товарно-транспортними накладними: №135 від 28.03.2021р., №127 від 25.03.2021р., №109 від 17.03.2020р., №82 від 05.03.2020р., №66 від 23.02.2021р., №60 від 18.02.2021р., №38 від 28.01.2021р., №32 від 26.01.2021р.; акцизними накладними: №58 від 28.03.2021р., №48 від 25.03.2021р., №31 від 17.03.2021р., №5 від 06.03.2021р., №8 від 06.03.2021р., №27 від 23.02.2021р., №24 від 19.02.2021р., №22 від 18.02.2021р., №38 від 28.01.2021р., №36 від 26.01.2021р.; податковими накладними №14 від 13.01.2021р. на суму 500.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 83.333,33грн.), №23 від 28.01.2021р. на суму 83.796,08грн. (у т.ч. і ПДВ 13.966,08грн.), №9 від 11.02.2021р. на суму 716.203,5грн. (у т.ч. і ПДВ 119.367,25грн.), №1 від 22.03.2021р. на суму 454.720,00грн. (у т.ч. і ПДВ 75.786,67грн.), №34 від 16.03.2021р. на суму 365.673,00грн. (60.945,50грн.), №35 від 17.03.2021р. на суму 127.895,00грн. (у т.ч. і ПДВ 21.315,83грн.), №36 від 25.03.2021р. на суму 438.372,00грн. (у т.ч. і ПДВ 73.062,00грн.), №38 від 28.03.2021р. на суму 29.419,50грн. (у т.ч. і ПДВ 4.903,25грн.), №37 від 25.03.2021р. на суму 83.733,00грн. (у т.ч. і ПДВ 13.955,50грн.).

На вимогу суду заявником подані докази, згідно з якими 15.12.2020р. між Товариством (у якості продавця) та ТОВ «Укрхімфлюси» (у якості покупця) було укладено договір поставки №57-151220 на продаж газу скрапленого.

За твердженням заявника відчуження товару у власність саме ТОВ «Укрхімфлюси» підтверджується видатковими накладними: №83 від 06.03.2021р. на суму 479.220,00грн., №61 від 18.02.2021р. на суму 138.213,00грн., №39 від 29.01.2021р. на суму 376.176,00грн., №37 від 28.01.2021р. на суму 308.133,00грн., №31 від 26.01.2021р. на суму 377.478,00грн. (у т.ч. і ПДВ - …грн.); товарно-транспортними накладними: №83 від 06.03.2021р., №61 від 18.02.2021р., №39 від 29.01.2021р., №37 від 28.01.2021р., №31 від 26.01.2021р.; акцизними накладними: №8 від 06.03.2021р., №23 від 18.02.2021р., №39 від 29.01.2021р., №37 від 28.01.2021р., №35 від 26.01.2021р.; податковими накладними №26 від 28.01.2021р. на суму 314.389,00грн. (у т.ч. і ПДВ 52.398,17грн.), №24 від 26.01.2021р. на суму 377.478,00грн. (у т.ч. і ПДВ - 62.913,00грн.), №25 від 28.01.2021р. на суму 308.133,00грн. (у т.ч. і ПДВ 51.355,50грн.), №27 від 29.01.2021р. на суму 61.787,00грн. (у т.ч. і ПДВ 10.297,83грн.), №10 від 11.02.2021р. на суму 138.213,00грн. (у т.ч. і ПДВ 23.035,50грн.), №2 від 05.03.2021р. на суму 200.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 33.333,33грн.), №3 від 06.03.2021р. на суму 279.220,00грн. (у т.ч. і ПДВ 46.536,67грн.).

На вимогу суду заявником подані докази, згідно з якими 18.11.2020р. між Товариством (у якості продавця) та ТОВ «ТД «Роланд Імпекс» (у якості покупця) було укладено договір поставки №42-181120 на продаж газу скрапленого.

За твердженням заявника відчуження товару у власність саме ТОВ «Роланд Імпекс» підтверджується видатковими накладними: №76 від 28.02.2021р. на суму 256.752,00грн., №74 від 27.02.2021р. на суму 441.103,20грн., №64 від 22.02.2021р. на суму 457.840,00грн., №50 від 09.02.2021р. на суму 245.497,00грн., №44 від 05.02.2020р. на суму 377.400,00грн., №30 від 22.01.2021р. на суму 373.743,00грн., №24 від 16.01.2021р. на суму 341.532,00грн., №455 від 31.12.2020р. на суму 330.792,00грн., №433 від 18.12.2020р. на суму 284.284,00грн., №431 від 17.12.2020р. на суму 357.328,00грн., №420 від 06.12.2020р. на суму 352.308,00грн.; товарно-транспортними накладними: №76 від 28.02.2021р., №74 від 27.02.2021р., №70 від 25.02.2021р., №64 від 22.02.2021р., №50 від 09.02.2021р., №44 від 05.02.2021р., №30 від 22.01.2021р., №24 від 16.01.2021р., №455 від 31.12.2020р., №433 від 18.12.2020р., №431 від 17.12.2020р., №420 №06.12.2020р.; акцизними накладними: №38 від 28.02.2021р., №36 від 27.02.2021р., №33 від 25.02.2021р., №26 від 22.02.2021р., №10 від 09.02.2021р., №4 від 05.02.2021р., №30 від 22.01.2021р., №24 від 16.01.2021р., №72 від 31.12.2020р., №51 від 18.12.2020р., №52 від 18.12.2020р., №44 від 17.12.2020р., №43 від 17.12.2020р., №33 від 06.12.2020р.; податковими накладними №15 від 09.12.2020р. на суму 500.006,40грн. (у т.ч. і ПДВ 83.334,40грн.), №26 від 17.12.2020р. на суму 209.629,60грн. (у т.ч. і ПДВ 34.938,27грн.), №27 від 17.12.2020р. на суму 790.370,40грн. (у т.ч. і ПДВ 131.728,40грн.), №9 від 03.01.2021р. на суму 48.292,60грн. (у т.ч. і ПДВ 8.048,77грн.), №13 від 14.01.2021р. на суму 951.707,40грн. (у т.ч. і ПДВ 158.617,90грн.), №30 від 28.01.2021р. на суму 1.000.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 166.666,67грн.), №8 від 10.02.2021р. на суму 1.000.000,00грн. (у т.ч. і ПДВ 166.666.67грн.)

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

До того ж і у силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що замість з`ясування об`єктивної істини у галузі податкової справи та виконання вимог ч.2 ст.2 КАС України і ст.109 Податкового кодексу України контролюючий орган у даному конкретному випадку вдався до самотужки визначеного на власний свавільний розсуд механізму реалізації функції контролю, виснувши звинувачення про ймовірність причетності платника до правопорушень, пов`язаних із легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, а також про підозру у документальному оформленні непроведених у дійсності господарських операцій за рахунок документального продажу товару (газ скраплений) на користь покупців за договорами (ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд Імпекс») при фактичній поставці цього ж самого товару у власність третіх сторонніх невідомих осіб.

Разом із тим, у підтвердження таких суджень та звинувачень у вчиненні/скоєнні податкового правопорушення у тексті Акту контролюючим органом не викладено взагалі ЖОДНИХ відомостей про вчинення заявником відносно одного і того ж реально існуючого товару (газ скраплений) одночасно двох господарських операцій, а саме: отримання безготівкових коштів від ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс» при фактичному відчуженні у власність інших суб`єктів права.

На вимогу суду заявником подані докази реального існування згаданих у перелічених документах транспортних засобів, а саме: сідлового тягача VOLVO д.н.р.з. НОМЕР_1 та сідлового тягача VOLVO д.н.р.з. НОМЕР_2 разом із спеціалізованими причепами цистернами; а також наявності трудових відносин із указаними у документах на транспортування водіями, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; обліку витрачених на переміщення вантажу ресурсів та придатності адрес розвантаження товару до фізичного та технічного зберігання газу скрапленого (за адресою - АДРЕСА_1 на виробничих потужностях ТОВ «Куп`янськспецпереробка» (ідентифікаційний код 39079114); за адресою - Дніпропетровська область, смт. Губиниха, вул. Берегового, 1 на виробничих потужностях ТОВ «Укрспецизвесть-Переробка» (ідентифікаційний код 39758794); за адресою Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Богдана Хмельницького, 1 на виробничих потужностях ТОВ «Роланд Імпекс».

Учасниками спору у ході розгляду справи у порядку ч.1 ст.78 КАС України фактично визнані ті обставини, що від покупців за переліченими вище договорами на рахунки заявника в установі банку надійшло 12.020.399,00грн. безготівкових коштів у якості оплати вартості товару газ скраплений, які не відносились на збільшення валового доходу у якості окремого самостійного активу, непов`язаного із реалізацією товару, а були кваліфіковані саме у якості оплати за вже поставлений товар.

Ці обставини у силу ч.1 ст.78 КАС України не підлягають додатковому доказуванню.

В тексті Акту взагалі відсутні відомості про тих осіб, у власність яких за твердженням контролюючого органу заявником було здійснено відчуження товару газ скраплений, хоча ці обставини є суттєвою умовою як договору купівлі-продажу, так і договору поставки.

Також у тексті акту перевірки не указано з яких підстав контролюючий орган сформулював судження з приводу здійснення заявником реального продажу товару газ скраплений третім невідомим стороннім особам за тією ж самою ціною, показник якої раніше був визначений у межах домовленостей з ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс.

Претензії контролюючого органу до реквізитів та змісту товарно-транспортних накладних як підстави судження про непередачу товару покупцю слід кваліфікувати у якості юридично неспроможних, позаяк добутими судом за власною ініціативою на виконання вимог ч.4 ст.9 КАС України у цілях з`ясування об`єктивної істини безвідносно до доводів сторін та процесуальної поведінки учасників спору об`єктивними даними підтверджена реальність обставин існування транспортних засобів, призначених для фізичного переміщення скрапленого газу у поєднанні із реальністю обставин існування громадян-водіїв, а також здійсненням операції транспортування.

Судом виявлено, що у спірних правовідносинах контролюючий орган вдався до розподілу однієї і тієї ж господарської операції з постачання заявником товару скрапленого газу на користь покупців (ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд Імпекс») на дві окремі складові, а саме: 1) передачу права власності на фізичну річ матеріального світу (скраплений газ) за місцем розвантаження товару; 2) надходження від ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс безготівкових коштів в оплату вартості товару (газ скраплений) на рахунки заявника в установі банку.

Суд змушений вкотре наголосити, що за викладеними у тексті Акту фактичними судженнями контролюючого органу заявник здійснив постачання товару газ скраплений не на користь покупців згідно з наданими до податкової перевірки правочинами - ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд Імпекс», а у власність інших невідомих учасників суспільних відносин.

При цьому, заперечуючи дійсність/справжність поставки товару на користь покупців - ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс, контролюючий орган для обрахунку розміру самостійно визначених грошових зобов`язань з податку на прибуток використав показник ціни товару саме за домовленостями між заявником та покупцями - (ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс).

За таких обставин, усі судження контролюючого органу з приводу заниження заявником валового доходу за епізодами виконання зобов`язань та проведення господарських операцій у межах договорів з (ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс) слід визнати юридично неспроможними, позаяк в основу власних розрахунків орган публічної адміністрації поклав відомості арифметичних показників вартості товару за первинними документами, виписаними заявником саме на адресу - ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс, одночасно стверджуючи, що ці ж самі домовленості були досягнуті заявником із іншими невідомими реальними отримувачами товару газ скраплений.

До того ж, забезпечивши виконання вимог ч.4 ст.9 КАС України та з`ясувавши об`єктивну істину у справі безвідносно до доводів сторін та процесуальної поведінки учасників спору, суд вважає відсутніми і підстави для визнання доведеною контролюючим органом поза розумним сумнівом події вчинення заявником податкового правопорушення за умов та обставин, котрі викладені у тексті Акту.

Суд відмічає, що у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього) у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. При цьому, за змістом цієї ж норми закону діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.112.5 ст.112 Податкового кодексу України підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення та стягнення штрафу є податкове повідомлення-рішення, що відповідає вимогам, визначеним пунктом 58.1 статті 58 цього Кодексу.

Платник податків приватна особа (з сформульованих вище міркувань суду) не звільнений процесуальним законом від виконання обов`язку з приводу подання доказів до суду у порядку ч.2 ст.78 КАС України та ч.4 ст.161 КАС України на спростування як самої події вчинення/скоєння податкового правопорушення, так і інших юридично значимих факторів.

Водночас із цим, орган публічної адміністрації контролюючий орган системи ДПС України повинен ґрунтувати власні судження про вчинення учасником суспільних відносин податкового правопорушення на об`єктивних даних, здобутих до або у ході проведення заходу податкового контролю з легальних джерел та у передбачені законом порядку і спосіб, зафіксовані (відображені) у тексті Акту перевірки та з сукупності яких поза розумним сумнівом не вбачається іншого адекватного сприйняття обставин фактичної дійсності, окрім як вчинення особою податкового правопорушення.

У даному конкретному випадку текст Акту перевірки не містить жодних об`єктивних даних про вчинення заявником податкового правопорушення при справляння податку на прибуток та тих умов та обставин, котрі були викладені самим органом публічної адміністрації.

У ході розгляду справи суб`єкт владних повноважень до подав до суду доказів про не існування отримувачів скрапленого газу (ТОВ «ТД «Укрпромтрейд», ТОВ «Укрпромфлюси», ТОВ «Укрхімтрейдінг», ТОВ «Роланд» Імпекс) у якості реально функціонуючих субєктів права, про заперечення цих учасників суспільних відносин факту отримання товару, про фізичну відсутність товару, виявлення органами правопорядку та прокуратури фактів скоєння кримінальних проступків і доведення висунутих звинувачень такими, що набрали законної сили вироками судів у кримінальних провадженнях.

Використані органом публічної адміністрації у тексті Акту перевірки судження, аргументи і доводи мають виключно характер непідтверджених в установленому законом порядку звинувачень у вчиненні податкового правопорушення заниження показника грошового зобов`язання з податку на прибуток.

Цей недолік у реалізації владної управлінської функції контролю органом системи ДПС України не може бути виправлений судом, позаяк потребує зміни вже сформульованої органом публічної адміністрації кваліфікації діяння платника (тобто зміни фактичної підстави висунутого звинувачення у вчиненні податкового правопорушення, перекваліфікації діяння) шляхом здобуття та юридичної оцінки тих обставин фактичної дійсності, котрі суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах не одержувались, не вивчались, в основу вчиненого управлінського волевиявлення не покладались.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність факту порушення власних прав та охоронюваних приватної особи.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування та беручи до уваги обсяг доказів, наявних у розпорядженні контролюючого органу на момент видання оскарженого рішення, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильними та фактично обґрунтованими тих мотивів, які покладені в основу вчиненого управлінського волевиявлення, адже обставини фізичного існування товару газ скраплений, фізичного переміщення товару у просторі, надходження безготівкових коштів в оплату вартості відчуженого товару у даному конкретному випадку виключають існування наміру на безпідставне одержання заявником податкової вигоди і доводять правильність та достовірність даних податкового обліку заявника з податку на прибуток.

До того ж, суд доходить до переконання про те, що помилковість викладених у тексті Акту суджень контролюючого органу з приводу надання заявником переваг та преференцій контрагентам покупцям у формуванні податкового кредиту з ПДВ повністю спростовується рішенням ДПС України від 06.10.2021р. №27725/6/99-00-06-01-01-06.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Дефект (недолік, вади) у неповному з`ясуванні органом публічної адміністрації обставин фактичної дійсності, у ненаданні належної оцінки усім юридично значимим факторам, у помилковому тлумаченні положень закону призвели до невідповідності вчиненого контролюючим органом оскарженого управлінського волевиявлення дійсному змісту нормативного регламентування спірних правовідносин та суті, характеру і наслідкам діянь приватної особи у сфері податкової справи.

Указане призвело до погіршення правового становища заявника за рахунок безпідставного обтяження майновим обов`язком проведення додаткових платежів на користь держави у сфері справляння податку на прибуток.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 11.10.2021р. №1.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 29 грудня 2021 року; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду).

Суддя Сліденко А.В.