Справа № 300/5250/21
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" грудня 2021 р. справа № 300/5250/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого - судді Гундяка В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
17.09.2021 ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії періоду догляду за дитиною з інвалідністю ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 ) з 02.11.1994 року по 19.11.1996 року. На переконання позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області неправомірно відмовило їй у зарахуванні зазначеного періоду, оскільки ОСОБА_1 надала відповідачу всі необхідні документи для зарахування згаданого періоду. Позивач просила суд зобов`язати пенсійний орган зарахувати їй до страхового стажу для призначення пенсії період догляду за дитиною особою з інвалідністю ОСОБА_2 з 02.11.1994 по 19.11.1996 та провести перерахунок пенсії з додатковим урахуванням страхового стажу за вказаний період з 11.06.2020, як дати призначення пенсії.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У поданій суду відповіді на відзив від 04.11.2021 позивач вказала, що факт визнання її дочки ОСОБА_2 особою з інвалідністю І групи підтверджують документи, які були у встановленому порядку подані до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та наявні в матеріалах справи. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.06.2020 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області і отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2021 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про зарахування періоду з 02.11.1994 по 19.11.1996 до її страхового стажу. До даної заяви позивачем долучено копії акту за №2 від 15.09.2020, довідки за №1460 від 15.09.2020, висновку районної лікарсько-консультаційної комісії за №110 від 25.06.2020, відповідно до якого ОСОБА_2 визнана дитиною з інвалідністю І групи у віці 1 рік 11 місяців.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 16.03.2021 за №1598-1311/М-02/8-0900/21 повідомило позивача, що період догляду за дитиною з інвалідністю буде зарахований ОСОБА_1 до страхового стажу лише за умови подання необхідних документів.
Дані обставини згідно частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягають, як такі, що визнаються учасниками справи і у суду немає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.
Позивач вважаючи дії відповідача протиправними та такими, що порушують її право на належне пенсійне забезпечення, звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).
За змістом пункту «є» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
З системного аналізу вищенаведених норм слідує, що весь час догляду за дитиною-інвалідом з дитинства зараховується до стажу роботи, який дає право на пенсійне забезпечення.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 (надалі - Закон №1058) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.
У відповідності до ст.1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (надалі - Закон №2961-ІV) дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність;.
При цьому, згідно з абз.2 п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення №1317) інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.
Згідно з п.14 Положення №1317 причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.
Відповідно до ч.12 ст.7 Закону №2961-ІV положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року №917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Тобто такий висновок безпосередньо підтверджує факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Порядок №22-1).
Згідно з вимогами пп.5 п.2.1 Розділу II Порядку №22-1 при призначенні пенсії з певними особливостями, зокрема, при призначенні пенсії згідно з абз.1 п.3 ч.1 ст.115 Закону (матері інваліда з дитинства, яка виховала її до шестирічного віку) подаються, окрім інших, документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом.
В п.2.17 Порядку Розділу II №22-1 визначено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.
У відповідності до п.2.18 Порядку №22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).
В свою чергу, для встановлення права особи на зарахування періоду догляду за дитиною до страхового стажу, що дає право на дострокову пенсію є підтвердження факту такого догляду.
Так, порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, встановлений п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, а саме зазначений час догляду встановлюється на підставі:
- акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;
- документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.
Згідно з п.9 ст.11 Закону №1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. Ця норма набрала чинності з 01 січня 2005 року.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).
З аналізу наведених норм слідує, що час догляду за дитиною з інвалідністю, встановлюється на підставі акта фактичних обставин здійснення догляду за такою особою та документів, що засвідчують перебування на інвалідності такої особи.
Судом встановлено, що згідно висновку лікарсько-консультаційної комісії №110 від 25.06.2020 ОСОБА_2 визнана дитиною з інвалідністю у віці 1 рік 11 місяців. Крім того, згідно виписки з рішення лікарсько-консультаційної комісії за №301 від 21.06.2020 ОСОБА_2 визнана особою з інвалідністю до шестирічного віку.
Таким чином, вищенаведене беззаперечно свідчить про те, ОСОБА_2 встановлено інвалідність до шестирічного віку.
Водночас, як вбачається з дослідженої судом в якості належного письмового доказу копії акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду за №2 від 15.09.2020, ОСОБА_1 в період з 02.11.1994 здійснювала догляд за дочкою ОСОБА_2 як особою з інвалідністю з дитинства. Вказану обставину підтвердили сусіди позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були опитані головним спеціалістом Калуського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Одночасно, як вбачається з довідки від 15.09.2020 за №1460, виданої виконкомом Новицької сільської ради, ОСОБА_1 в період з 02.11.1994 не працювала та здійснювала догляд за дочкою ОСОБА_2 особою з інвалідністю дитинства.
Як вже зазначалось судом вище, 08.02.2021 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про зарахування періоду з 02.11.1994 по 19.11.1996 до її страхового стажу. При цьому позивачем долучено документи, визначені пунктом 10 Порядку №637, необхідні для встановлення часу догляду за дитиною з інвалідністю.
Враховуючи те, що у відповідності до пункту 10 Порядку №637 акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду за №2 від 15.09.2020 та висновок лікарсько-консультаційної комісії за №110 від 25.06.2020 є документами, які підтверджують факт догляду ОСОБА_1 за дочкою з інвалідністю дитинства ОСОБА_2 , у період з 02.11.1994 по 19.11.1996, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача зазначеного періоду є протиправними. Відтак, пенсія позивача підлягає перерахунку з 11.06.2020 із додатковим урахуванням до її страхового стажу періоду догляду за ОСОБА_2 дитиною з інвалідністю з 02.11.1994 року по 19.11.1996 року.
Так суд відхиляє як безпідставні посилання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Верховного Суду від 31.07.2019 по справі №348/2357/16-а, в якій зазначено, що під час застосування пункту «ж» статті 3 та пункту «є» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід виходити з того, що сам по собі догляд за пенсіонером, незалежно від його віку, за відсутності висновку медичного закладу про потребу в сторонньому догляді, не може бути підставою для зарахування періодів такого догляду до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.
Як вже зазначено судом вище, згідно пункту «є» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
З системного аналізу наведеної норми слідує, що висновок медичного закладу про потребу в сторонньому догляді є необхідним виключно у випадку зарахування до стажу роботи періоду догляду за пенсіонером. При цьому на переконання суду час догляду за дитиною з інвалідністю встановлюється на підставі акта фактичних обставин здійснення догляду за такою особою та документів, що засвідчують перебування на інвалідності такої особи, які наявні в матеріалах справи, а вищезазначений висновок медичного закладу не вимагається.
Крім цього суд відхиляє доводи представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо пропущеного позивачем шестимісячного строку звернення до суду з огляду на нижчевикладене.
Так питання щодо застосування строків звернення до адміністративного суду, що передує вирішенню спору по суті (стаття 99 КАС у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, стаття 122 КАС), слід розмежовувати з питанням щодо застосування строку (періоду), за який проводиться перерахунок пенсії, у разі встановлення судом вини пенсійного органу.
На переконання суду до спірних правовідносин має бути застосовано положення статті 98 Закону №1788-ХІІ, якою передбачено, що перерахунок пенсії проводиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.
Частиною другою цієї норми встановлено, що якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами Закону №1788-ХІІ. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із відповідною заявою про перерахунок пенсії 08.02.2021 року. За таких обставин, з огляду на вказане правове регулювання, призначена позивачці пенсія підлягає перерахунку з 08.02.2020 року (тобто за час, який передував дванадцятимісячному терміну до моменту подання позивачкою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області додаткових документів для перерахунку пенсії).
За таких обставин, суд вважає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Однак, позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачувався, оскільки суд, враховуючи майновий стан ОСОБА_1 , звільнив останню від його сплати, що підтверджується матеріалами справи, та, як наслідок, розподіл судових витрат на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.
На підставі статей 19, 46, 129-1 Конституції України, статей 1, 17, 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статей 1, 11, 24, 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статей 1, 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 02.11.1994 року по 19.11.1996 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести з 11.06.2020 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з додатковим урахуванням до її страхового стажу періоду догляду за дочкою ОСОБА_2 особою з інвалідністю дитинства з 02.11.1994 року по 19.11.1996 року.
Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з 30.12.2021, як дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській, , вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, електронна адреса .

Суддя Гундяк В.Д.