Справа № 260/1348/21
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2021 рокум. Ужгород№ 260/1348/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання Ковач Є.М.,

за участю:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідачів Андращук Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі відповідач 1), в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 сум коштів належних їй при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

2. Стягнути з Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 716751,51 (сімсот шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одну гривню 51 коп.) грн. в тому числі 166556 грн. посадового окладу, 63681,30 грн. надбавки за вислугу років на державній службі; 10500 грн. надбавки за ранг державного службовця; 88590 грн. надбавки за інтенсивність праці; 48825,45 грн. грошової допомоги згідно ст. 57 Закону України «Про державну службу»; 48825,45 грн. матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань згідно ст. 54 Закону України «Про державну службу»; 8285,15 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки; 281488,16 грн. середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні позивачу несвоєчасно виплачено заробітну плату. Виплата проведена лише 31.03.2020 року, з огляду на що вона має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 281488,16 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

12 травня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що позивачу були виплачені всі належні їй суми відповідно до норм чинного законодавства виплати. Вказує, що позивач за період з липня 2017 року по березень 2019 року жодного дня не виходила на роботу.

Ухвалою суду від 24 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області (далі відповідач 2, ГТУЮ у Закарпатській області).

16 липня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача 2. Зауважує, що жодною правовою нормою не передбачено та не має жодних підстав вважати, що позивач набула право на отримання виплат згідно статей 54, 57 Закону України «Про державну службу» після звільнення. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачів у підготовчому засіданні проти адміністративного позову заперечила з мотивів, наведених у відзивах на позовну заяву.

Позивачем до суду було подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що наведені відповідачем доводи є безпідставними оскільки, питання відвідування нею роботи та якість виконання нею обов`язків за посадою не входить до кола обставин, які є предметом дослідження у даній справі. Переконана, що доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, не спростовують позовних вимог та підстав позову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила суд такі задовольнити повністю.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти позову з мотивів, наведених у відзивах на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволення позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що Наказом Міністерства юстиції України від 18 листопада 2011 року № 2227/к ОСОБА_2 (теперішнє прізвище ОСОБА_3 ) призначено на посаду начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 10 рангу державного службовця, звільнивши з посади заступника начальника ГУЮ у Закарпатській області - начальника відділу державної виконавчої служби.

Наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2015 року № 3698/к ОСОБА_2 звільнено з посади начальника УДВС ГУЮ у Закарпатській області з 4 листопада 2015 року у зв`язку із скороченням посади (пункт 1 статті 40 КЗпП України), який оголошено наказом ГТУЮ у Закарпатській області за № 1355/4. Підставою для його видачі визначено попередження про майбутнє вивільнення від 8 лютого 2015 року, повідомлення від 5 червня 2015 року та подання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Дані обставини встановлені судовими рішеннями у справі № 807/2391/15 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 року у справі № 807/2391/15, яка набрала законної сили 05.10.2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України про звільнення ОСОБА_2 ; половлено ОСОБА_2 на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області з 05.11.2015 p.; допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення на посаді та виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 року по справі № 807/2391/15 стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.11.2015 року по 17.07.2017 року в розмірі 38938,99 грн.

Постановою Верховного Суду від 19.12.2018 року залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду та Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 807/2391/15.

На підставі судових рішень у справі № 807/2391/15 Міністерством юстиції України видано наказ № 771/к від 21.02.2020 року про скасування наказу Міністерства юстиції України від 04.11.2015 року № 3698/к «Про звільнення ОСОБА_2 »

Наказом Міністерства юстиції України № 774/к від 21.02.2020 року поновлено ОСОБА_2 з 05.11.2015 року на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області.

У зв`язку з поновленням на посаді, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 по справі № 807/2391/15 на користь ОСОБА_2 стягнуто з ГТУЮ у Закарпатській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.11.2015 року по 17.07.2017 року.

З 18.07.2017 року по день звільнення 06.03.2019 року ОСОБА_2 - начальнику Управління державної виконавчої державної виконавчої служби оплата праці не здійснювалася.

06 березня 2019 року ОСОБА_2 звільнено з посади начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області наказом № 17/4 від 11.03.2020 року голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Наказом № 17/4 від 11.03.2020 року про звільнення ОСОБА_2 доручено ліквідаційній комісії провести з ОСОБА_4 повний розрахунок за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки за відповідні періоди.

Внаслідок звільнення ОСОБА_2 нараховано грошову компенсацію в сумі 33968,67 грн. за невикористані відпустки, яка виплачена 31.03.2020 р. в сумі 27344,78 грн. (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів).

Відповідачем не заперечується, що при звільненні з позивачем не було проведено остаточний розрахунок.

В той же час, заборгованість по заробітній платі виплачено лише 31.03.2020 року.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивача, на виконання рішення суду від 18.07.2017 року у справі №807/2391/15, було поновлено з 05 березня 2015 року на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2020 року за №774/к.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 11 березня 2020 року за №17/4 було звільнено ОСОБА_2 з 06 березня 2019 року з посади начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за взаємною домовленістю. Підстава звільнення заява ОСОБА_2 , частина 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Також у наказі Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 11 березня 2020 року за №17/4 було доручено Ліквідаційній комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області провести з ОСОБА_2 повний розрахунок за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки за період роботи з 05.11.2015 по 04.11.2016 у кількості 30 календарних днів, за період роботи з 05.11.2016р. по 04.11.2017р. у кількості 30 календарних днів, за період з 05.11.2017р. по 04.11.2018р. у кількості 30 календарних днів, за період роботи з 05.11.2018р. по 06.03.2019р. у кількості 10 календарних днів, за невикористані щорічні додаткові оплачувані відпустки за стаж державної служби за період роботи з 30.12.2015 по 29.12.2016 у кількості 5 календарних днів, за період роботи з 30.12.2016р. по 29.12.2017р. у кількості 7 календарних днів, за період з 30.12.2017р. по 29.12.2018р. у кількості 8 календарних днів, за період роботи з 30.12.2018р. по 06.03.2019р. у кількості 9 календарних днів.

Статтею 3 КЗпП України регламентовано, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України.

У ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, зміст наведених норм дає підстави для висновку, що на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок при звільненні провести повний розрахунок з працівником та виплатити всі належні йому суми. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу, наступає передбачена ст. 117 КЗпП України, відповідальність.

Тобто, за такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року у адміністративній справі за №807/2391/15 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції України в Закарпатській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було визначено середньоденну заробітну плату позивача, яка, відповідно склала 221,08 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 221,08 грн.

Час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.03.2020 року по 31.03.2020 року складає 20 днів.

Враховуючи викладене, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 4421,60 грн. (20*221,08 грн.).

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача за період з 11.03.2020 року по 31.03.2020 року підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4421,60 грн., а не 281488,16 грн., як просить позивач.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 2 на її користь кошти в сумі 716751,51 грн., а саме: 166556 грн. посадового окладу; 63681,30 грн. надбавки за вислугу років на державній службі; 10500 грн. надбавки за ранг державного службовця; 88590 грн. надбавки за інтенсивність праці; 48825,45 грн. грошової допомоги згідно ст.57 Закону України «Про державну службу»; 48825,45 грн. матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань згідно ст.54 Закону України «Про державну службу»; 8285,15 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки, то суд констатує наступне.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Питання оплати праці, заохочення і соціальні гарантії державного службовця врегульовані розділом VI Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 2 ст. 50 даного Закону (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), заробітна плата державного службовця складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця;

4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця;

5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою;

6) премії (у разі встановлення).

Згідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що «Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

Нарахування заробітної плати працівникам бюджетної установи являє собою розрахунок заробітку за місяць з урахуванням посадового окладу, різних доплат і надбавок, премій, допомоги, оплати відпусток за мінусом відрахувань. Нарахування зарплати здійснюється на підставі первинних документів з обліку виробітку, фактично відпрацьованого часу, доплатних листків, наказів, документів про присвоєння вчених звань та наукових ступенів тощо.

При почасовій оплаті праці підставою для нарахування зарплати є табель обліку використання робочого часу.

Якщо працівнику встановлено місячний посадовий оклад, то сума заробітку визначається діленням суми окладу на кількість робочих днів (годин) за нормативної тривалості місяця і множенням на кількість фактично відпрацьованих днів (годин).

Так, вказані кошти позивач просить стягнути з відповідача 2 на її користь за період часу з липня місяця 2017 року по березень місяць 2019 року, тобто за період, коли вона не працювала у відповідача.

Разом з тим, невиконання відповідачем 2 протягом тривалого часу рішення суду про поновлення на роботі має наслідком застосування положень статті 236 КЗпП України про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

За змістом ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.

Якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір із ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку.

Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем. До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають.

У зв`язку з цим виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору, вони не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, з огляду на що позов задовольняє частково.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вул. Грюнвальдська, буд. 11, м. Івано-Франківськ, 76018, ), Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

3. Стягнути з Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 4421,60 (чотири тисячі чотириста двадцять одну гривню 60 коп.) грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У зв`язку з перебування головуючої судді Калинич Я.М. у відпустці з 20 грудня 2021 року по 29 грудня 2021 року, повний текст рішення виготовлений та підписаний 30 грудня 2021 року (першим робочим днем після відпустки).

СуддяЯ. М. Калинич