Справа № 160/20317/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
27.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та не зарахування періодів роботи до страхового (загального) стажу протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до страхового (загального) стажу роботи ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 р. по 05.07.1980 р. у Новомосковському кооперативному професійно-технічному училищі та періоди роботи у Павлоградській райспоживспілці Дніпропетровської області з 11.07.1980 р. по 03.12.1980 р. на посаді молодшого продавця Вербківського СПО; Павлоградському міськторгу з 03.01.1981 р. по 04.12.1982 р. на посаді продавця магазину № 82.; Павлоградській швейній фабриці з 03.01.1983 р. по 31.05.1983 р. на посаді учня прасувальниці (мовою оригіналу - ученица утюжильници); Павлоградському міськторгу з 01.06.1983 р. по 15.06.1983 р. на посаді молодшого продавця магазину № 6, з 16.09.1983 р. по 11.07.1986 р. на посаді контролера магазину; Павлоградській меблевій фабриці з 03.11.1986 р. по 18.12.1986 р. на посаді учениці оздоблювальниці (мовою оригіналу ученица отделочницы), з 19.12.1986 р. по 31.01.1988 р. на посаді оздоблювальниці збирально-оздоблювального цеху (мовою оригіналу отделочница сборочноотделочного цеха), з 01.02.1988 р. по 19.05.1992 р. на посаді оздоблювальниці виробів із деревини цеху № 3 (мовою оригіналу отделочница изделий из древесины цеха № 3); Павлоградському молочному комбінаті з 08.07.1992 р. по 26.06.1994 р. на посаді мийниці апаратного цеху (мовою оригіналу мойщица аппаратного цеха), з 27.06.1994 р. по 17.09.1998 р. на посаді виробника закваски (мовою оригіналу изготовительница закваски), з 18.09.1998 р. по 31.12.1998 р. на посаді виробника творогу у творожному цеху;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до заяви про призначення пенсії від 31.08.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 01.12.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
26.11.2021 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому він з вимогами, викладеними в позовній заяві не погоджується та вважає їх необгрунтованими з наступних підстав. При досліджені трудової книжки встановлено, що на першій сторінці трудової книжки присутні записи про зміну прізвище, при цьому, прослідкувати на підставі якого документу внесено зміни не має можливості. Враховуючи вище викладене, врахувати трудову книжку заявниці серії НОМЕР_1 немає можливості. Врахувати період навчання немає можливості, оскільки в свідоцтві про навчання № 81 від 07.07.1980 року відсутня дата початку навчання. Для підтвердження стажу роботи у ЗАТ Павлоградська меблева фабрика, позивачем надана архівна довідка від 25.06.2021 року № Є-455, видану архівним відділом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, при цьому, ПІБ позивача не відповідає паспортним даним, отже, врахувати довідку немає можливості. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31 серпня 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, відповідачем зараховано до страхового стажу позивача роботи лише періоди роботи згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, тобто з 1 січня 1999 року по березень 2021 року, інші періоди до 01.01.1999 року не зараховані, оскільки на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 від 15.07.1980 року не прослідковується зміна прізвища згідно наданих позивачем документів.
За розрахунками відповідача, страховий стаж роботи позивача складає 17 роки 2 місяці 10 днів, що недостатньо для призначення пенсії.
Не погоджуючись із відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, позивач звернулася до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон №1788 відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, регулюються Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058-ІV) ,
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Розділу ХІV-1 Закону України № 1058-ІV зі змінами, передбачено, зокрема, що починаючи з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.
Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 року, остання у спірний період навчалася та працювала:
01.09.1979р. по 05.07.1980 р. - навчання Новомосковське кооперативне професійно- технічне училище (10 міс.4 дн.);
Павлоградська райспоживспілка Дніпропетровської області ( 4 міс. 22 дн.):
11.07.1980р. по 03.12.1980 р. - молодший продавець Вербківського СПО;
Павлоградський міськторг (1 рік 11 міс. 01 д.):
03.01.1981р. по 04.12.1982 р. - продавець магазину № 82;
Павлоградська швейна фабрика ( 4 міс. 28 дн.):
03.01.1983р. по 31.05.1983 р. - учень прасувальниці (мовою оригіналу - «ученица утюжильници»);
Павлоградський міськторг ( 3 р. 01 м. 10 дн.):
01.06.1983р. по 15.06.1983 р. - молодший продавець магазину № 6;
16.09.1983р. по 11.07.1986 р. - контролер магазину;
Павлоградська меблева фабрика ( 5 р. 6 м. 16 дн.):
03.11.1986 р. по 18.12.1986 р. - учениця оздоблювальниці (мовою оригіналу « ученица отделочницы»);
19.12.1986 р. по 31.01.1988 р. - оздоблювальниця збирально-оздоблювального цеху (мовою оригіналу «отделочница сборочно-отделочного цеха»);
01.02.1988 р. по 19.05.1992 р. - оздоблювальниця виробів із деревини цеху №3 (мовою оригіналу «отделочница изделий из древесины цеха № 3»);
Павлоградський молочний комбінат (10 р. 2 міс. 23 дн.):
08.07.1992 р. по 26.06.1994 р. - мийниця апаратного цеху (мовою оригіналу « мойщица аппаратного цеха»);
27.06.1994 р. по 17.09.1998 р. - виробник закваски (мовою оригіналу «изготовительница закваски»);
18.09.1998 р. по 01.10.2002 р. - виробник творогу у творожному цеху.
Крім вказаної трудової книжки для підтвердження стажу роботи у ЗАТ Павлоградська меблева фабрика, позивачем було надано архівну довідку від 25.06.2021 року № Є-455, видану архівним відділом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області. Проте відповідачем таку довідку враховано не було, оскільки ПІБ позивача не відповідає паспортним даним.
Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи до 01.01.1999 року не зараховані, оскільки на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 від 15.07.1980 року не прослідковується зміна прізвища згідно наданих позивачем документів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , за дівочим прізвищем « ОСОБА_2 » (російською мовою - « ОСОБА_3 »). Прізвище « ОСОБА_2 » змінено на « ОСОБА_4 » на підставі свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 12.10.1984 року міським відділом РАЦС м.Павлоград, актовий запис № 771, копія якого міститься в матеріалах справи.
Після зміни прізвища, до трудової книжки на 1 сторінці, за місцем роботи було внесено запис про зміну прізвища.
Крім, того до трудової книжки позивача працівниками відділу кадрів за місцем роботи, помилково було внесено запис про зміну прізвища гр. на прізвище « ОСОБА_5 », після чого нижче було внесено запис про помилкоий запис, а після цього запису здійснено вірний запис.
На підтвердження зміни прізвища, позивачем було надано відповідачу копію свідоцтва про шлюб, але дане свідоцтво про шлюб не прийнято до уваги.
Окремо слід зазначити щодо періоду навчання позивача з 01.09.1979 року по 05.07.1980 року.
Так в період з 01.09.1979 року по 05.07.1980 року позивач навчалася у Новомосковському кооперативному професійно-технічному училищі, про що видано свідоцтво за № 81 від 05.07.1980 року.
Посилання відповідача на те, що в свідоцтві про навчання № 81 від 07.07.1980 року відсутня дата початку навчання судом не приймаються до уваги, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 року здійснено відповідний запис, де зазначено період навчання та місце навчання.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також Інструкція).
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктами 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.
Матеріали справи не містять доказів підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.
Також, частиною 3 статті 44 Закону №1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідні положення кореспондуються і в Законі №1788.
Так, згідно з ч. 1 ст. 101 Закону №1788 органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.
Проте, в даному випадку відповідач не скористався своїм правом перевірки достовірності записів в свідоцтві про навчання №81 від 07.07.1980 р., трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 року та архівній довідці від 25.06.2021 року №Є-455, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.
Отже, суд не погоджується із висновком відповідача, що такі неточності можуть слугувати наслідком не зарахування певних періодів роботи.
Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не взято до уваги дані трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 року при визначенні стажу позивача для призначення пенсії за віком.
Також суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії за віком.
Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.
Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та не зарахування періодів роботи з 01.09.1979 року по 31.12.1998 року до страхового (загального) стажу.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідача належить зобов`язати зарахувати до страхового (загального) стажу роботи ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 р. по 05.07.1980 р. у Новомосковському кооперативному професійно-технічному училищі та періоди роботи у Павлоградській райспоживспілці Дніпропетровської області з 11.07.1980 р. по 03.12.1980 р. на посаді молодшого продавця Вербківського СПО; Павлоградському міськторгу з 03.01.1981 р. по 04.12.1982 р. на посаді продавця магазину № 82.; Павлоградській швейній фабриці з 03.01.1983 р. по 31.05.1983 р. на посаді учня прасувальниці (мовою оригіналу - ученица утюжильници); Павлоградському міськторгу з 01.06.1983 р. по 15.06.1983 р. на посаді молодшого продавця магазину № 6, з 16.09.1983 р. по 11.07.1986 р. на посаді контролера магазину; Павлоградській меблевій фабриці з 03.11.1986 р. по 18.12.1986 р. на посаді учениці оздоблювальниці (мовою оригіналу ученица отделочницы), з 19.12.1986 р. по 31.01.1988 р. на посаді оздоблювальниці збирально-оздоблювального цеху (мовою оригіналу отделочница сборочноотделочного цеха), з 01.02.1988 р. по 19.05.1992 р. на посаді оздоблювальниці виробів із деревини цеху № 3 (мовою оригіналу отделочница изделий из древесины цеха № 3); Павлоградському молочному комбінаті з 08.07.1992 р. по 26.06.1994 р. на посаді мийниці апаратного цеху (мовою оригіналу мойщица аппаратного цеха), з 27.06.1994 р. по 17.09.1998 р. на посаді виробника закваски (мовою оригіналу изготовительница закваски), з 18.09.1998 р. по 31.12.1998 р. на посаді виробника творогу у творожному цеху.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до заяви про призначення пенсії від 31.08.2021 року, суд зазначає про таке.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 31.08.2021 року ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 908,00 грн., про що свідчить додана до позовної заяви відповідна квитанція.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 681,00 грн.
Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та не зарахування періодів роботи з 01.09.1979 року по 31.12.1998 року до страхового (загального) стажу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна