Справа № 640/14718/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2021 року м. Київ № 640/14718/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася з позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач) про визнання дій Міністерства оборони України з відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат протиправними та зобов`язання Міністерства оборони України здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат.

Ухвалою суду від 08.08.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

На підставі розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2021 №248 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" справу №640/14718/19 повторно розподілено на суддю Амельохіна В.В.

Ухвалою суду від 23 березня 2021 року адміністративну справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги вмотивовано протиправністю оскаржуваного рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її сина, яка (смерть) не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння чи адміністративного правопорушення, а є наслідком порушення правил поводження зі зброєю іншого військовослужбовця. Перебування сини позивача у стані алкогольного сп`яніння не знаходилося в причинному зв`язку із наслідками дій особи, що спричинила її смерть.

Відповідачем через канцелярію суду 10 червня 2021 року подано відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі з підстав того, що позивачем до заяви не надано документів, що свідчать про те, що смерть військовослужбовця не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. Незважаючи на наявність причинного зв`язку між пораненням, що спричинило смерть (загибель) військовослужбовця, існують умови при яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, у зв`язку з цим позивачу відмовлено в задоволенні його заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:
Як вбачається з матеріалів справи, старший солдат ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді водія стрільця 1 відділення снайперів взводу снайперів.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , факт родинних зв`язків встановлено рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

02 січня 2017 року під час несення військової служби, участі в антитерористичній операції, в АДРЕСА_1 , на території взводного опорного пункту «ЄНОТ» ротного опорного пункту 9210 «Ворскла» військової частини польова пошта НОМЕР_1 , син позивича загинув від отриманих множинних вогнепальних кульових сліпих поранень грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11 січня 2017 року серія НОМЕР_2 .

Протоколом № 69 від 31 травня 2019 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянувши подані позивачем документи, відмовила в призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на статтю 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця, є наслідком вчинення адміністративного правопорушення, або дій у стані алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись із таким рішенням комісії Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 даного Закону його дія поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;.

Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.

А відповідно до ч. 6 ст. 16-3 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011 порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців державою гарантовано виплату одноразової грошової допомоги членам сімей військовослужбовців, які загинули у розмірі, визначеному ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975).

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі-одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 4 цього Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Пунктами 12, 13 цього Порядку № 975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відмовляючи у призначенні спірної допомоги, Міністерство оборони України, як зазначено вище, виходило з того, що смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, посилаючись на ч. 1 ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16-4 даного Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічні норми містяться в п. 19 зазначеного вище Порядку № 975.

Аналіз наведених норм, свідчить, що зазначена допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі). Водночас, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

Тобто, на думку суду, в такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між вчиненням адміністративного правопорушення та/або станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу з протоколу засідання Військово лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №326 від 19 серпня 2017 року причина смерті ОСОБА_2 «Множинні вогнепальні кульові сліпі поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів». Поранення та причина смерті, одержане в результаті нещасного випадку, «ТАК», пов`язане з проходженням військової служби.

З довідки про причину смерті №5 від 03.01.2017 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_2 02 січня 2017 року стало множинні вогнепальні кульові сліпі поранення грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів.

Зазначеними документами підтверджується, що смерть загиблого військовослужбовця, що настала під час виконання службових обов`язків військової служби в період її проходження внаслідок одержання поранень, заподіяних іншою особою.

Також в обвинувальному акті у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1,5,7 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст.15, ч.1,5,7 ч.2 ст.115, ч.3 ст.402 та ч.2 ст.15, ч.3 ст.408 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 02.01.2017, зазначено, що смерть ОСОБА_2 стоїть у прямому причинному зв`язку з ушкодженнями і настала внаслідок множинних вогнепальних кульових сліпих поранень грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів.

Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року по справі № 2040/6877/18 встановлено, що сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається нормами права, як підстава для відмови, а згідно з Акту розслідування від 05.01.2017 року, основними причинами і умовами, які сприяли вчиненню кримінального правопорушення є відсутність належного контролю за особовим складом, самоусунення від виконання своїх посадових обов`язків, не володіння військовослужбовцями в умовах особового періоду, тобто слабкий контроль з боку командирів за організацією повсякденної діяльності у місцях несення служби.

А тому доводи представника відповідача про те, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, яке виразилося у розпиванні алкогольних напоїв на території військового об`єкту, рішенням суду спростовані.

Згідно з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення суду у справі №2040/6877/18 набрало законної сили 22 жовтня 2018 року.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з тим, що Харківським окружним адміністративним судом встановлено, що смерть ОСОБА_2 не є причинно-наслідковим зв`язком з вчинення ним адміністративного правопорушення, яке виразилося у розпиванні алкогольних напоїв на території військового об`єкту, а тому суд дійшов висновку, що поранення ОСОБА_2 , внаслідок якого він помер, є наслідком вчинення вбивства іншою особою військовослужбовцем ОСОБА_3 .

Також суд зазначає, що у наведених вище документах вказано, що на момент поранення ОСОБА_4 виконував обов`язки військової служби та лише констатовано перебування його у стані алкогольного сп`яніння. Перебування загиблого в стані алкогольного сп`яніння не знаходилось у причинному зв`язку від дій військовослужбовця ОСОБА_3 .

Таким чином дії Міністерства оборони України з відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат є протиправними.

У той же час, щодо вимоги про зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Оскільки суд прийшов до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, а інших підстав для відмови чинним законодавством не передбачено, наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, що, є належним способом відновлення порушеного права позивача.

У той же час, суд звертає увагу, що п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

В свою чергу, відповідно до п.2 Порядку №975, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» установити у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року 1 544 гривні, з 1 травня 1 624 гривні, з 1 грудня 1 700 гривень.

Тобто, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 23.09.2016 року (день смерті) складав 1 544 гривень.

За таких обставин, в даному випадку сума одноразової допомоги повинна бути призначена та виплачена складає 1 158 000, 00 грн. (1 544 грн. х 750).

А тому, суд вважає за необхідне визначити спосіб захисту порушеного права позивача, з урахуванням ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом зобов`язання Міністерство оборони України здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на день виникнення права на отримання такої допомоги, а саме у розмірі 1 158 000, 00 грн.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6) щодо відмови ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) у виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат.

Зобов`язати Міністерство оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6) здійснити виплату ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на день виникнення права на отримання такої допомоги, а саме у розмірі 1 158 000, 00 грн.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Амельохін