Справа № 260/7401/21
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

30 грудня 2021 рокум. Ужгород№ 260/7401/21

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Хустської міської ради Закарпатської області (90400, вул. 900 річчя Хуста, буд. 27, м. Хуст, Закарпатська область, ), Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації (88000, вул. Тургенєва, буд. 8, м. Ужгород, Закарпатська область, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Хустської міської ради Закарпатської області, Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації, в якій просить: 1. Визнати протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення Хустської міської ради Закарпатської області та департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації щодо контролю, нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 років у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначений Законами «Про Державний бюджет» на кожний рік з у рахуванням раніше виплачених сум. 2. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Хустської міської ради Закарпатської області виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну грошову допомогу до 5 травня за період 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 років у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначений Законами «Про Державний бюджет» на кожний рік, починаючи з 2017 і закінчуючи 2021 роком.

Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року залишено без руху позовну заяву та надано позивачу 10 денний строк звернення до суду для усунення недоліків по справі.

Так, згідно вказаної ухвали суд зазначав, що разова грошова допомога до 5 травня є щорічною виплатою та позивачу мало бути відомо про можливе порушення своїх прав внаслідок неотримання такої допомоги після спливу строку її виплати у відповідному році.

Таким чином, позивач звернувшись 30 листопада 2021 року із вказаними позовними вимогами про нарахування йому грошової допомоги порушив строк звернення із цим позовом.

Враховуючи наведене та з урахуванням приписів ст. 123 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність надання позивачу строку для звернення до суду з обґрунтованою заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду із даними вимогами та/або надати докази дотримання ним строків звернення до суду із цим позовом.

На виконання вимог ухвали суду від 07 грудня 2021 року позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків у якій позивач вказав, що про порушення свого права дізнався 01 червня 2021 року на Загальних зборах Громадської організації «Закарпатська міжрайонна організація учасників АТО», після чого 02.06.2021 року звернувся за правовою допомогою до Хустського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Так, 06.09.2021 року управлінням соціального захисту населення Хустської міської ради відмовлено ОСОБА_1 у виплаті щорічної разової допомоги. Вважає, що саме 006.09.2021 року дізнався про порушення його прав та саме з цієї дати він має право звернутися до суду з даним позовом.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку ст. 123 КАС України.

Визначення початку або встановлення такого строку виходить з того, що такий початок починає своє обчислення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В цьому випадку, законодавцем встановлена альтернативність такого обчислення, при чому в одному випадку це день об`єктивно достовірної та беззаперечної обізнаності такої особи, в іншому випадку таке обчислення повинно здійснюватися із можливості бути обізнаним про ті чи інші обставини, що можуть впливати на порушення прав, свобод чи інтересів (умовно), тобто встановлена так би мовити можлива обов`язковість бути обізнаним про ті обставини, що впливають або мають безпосередній вплив на відповідне порушення прав.

При чому, суд зауважує, що законодавець пов`язує початок обчислення строку з не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Отже, досліджуючи питання строку звернення до суду, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписамист.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані». Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Отже, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03.04.2008, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

Суд зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду. Європейський суд з прав людини визначив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28.10.2004).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (п.41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008).

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Суд зазначає, що поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Як вбачається з адміністративного позову, у 2017 році позивачу, як учаснику бойових дій, Управлінням соціального захисту населення Хустської міської ради була нарахована і виплачена щорічна разова грошова допомога у розмірі 1200,00 грн., у 2018 році 1265 грн., у 2019 році 1295 грн., у 2020 році 1390 грн.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Відтак, суд звертає увагу позивача на те, що разова грошова допомога отримується особами щороку до 5 травня, а у разі неотримання такої грошової допомоги або отримання її у меншому розмірі особа має знати або повинна дізнатися про порушення своїх прав та інтересів, що надавало такій особі право на звернення, у строк до 30 вересня, до відповідача для виплати такої допомоги у повному розмірі.

При цьому 30 вересня (2017, 2018, 2019 та 2020) - встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17 та від 14.08.2018 у справі №473/2190/17.

Більш того, 30.09.2017 (2018, 2019, 2020) - встановлений законом кінцевий строк, до якого позивач міг звернутися за отриманням такої допомоги та, за наявності звернення особи до відповідача у строк до 30.09.2017 (2018, 2019, 2020) та не отримання ним до 30.09.2017 (2018, 2019, 2020) виплати йому такої допомоги шестимісячний строк звернення до суду обраховується з 30.09.2017 (2018, 2019, 2020). Натомість у разі не звернення із заявою до 30.09.2020 щодо отримання виплати, шестимісячний строк звернення до суду обраховується з дня, до якого учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, тобто до 05 травня та закінчується 05.11. 2017 (2018, 2019, 2020).

Враховуючи, що позивач щорічно є отримувачем одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня, тому, отримуючи на думку позивача її в меншому розмірі, ніж передбачено законом, мав дізнатися про порушення своїх прав, отримуючи таку виплату за відповідний рік до 05 травня 2017 (2018, 2019, 2020) року. Позивач, звернувшись до суду 30 листопада 2021 року з даним позовом пропустив строк звернення до суду, ненавівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, що також не спростовано змістом заяви позивача від 24.12.2021 року на виконання ухвали суду від 07.12.2021 року.

Одержання позивачем на його звернення відповіді відповідача від 06.09.2021 року про порядок та розмір нарахувань не впливає на переривання установленого процесуального строку та не спростовує обізнаність позивача про розмір виплат та можливе порушення його прав.

Жодних інших належних та допустимих доказів чи пояснень щодо причин пропуску шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, ніж тих, що зазначені в заяві, позивачем до суду не надано, відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки з позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого статтею 122 КАС України, зазначені позивачем в заяві від 24.12.2021 року підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними та необґрунтованими, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов в частині позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Хустської міської ради Закарпатської області (90400, вул. 900 річчя Хуста, буд. 27, м. Хуст, Закарпатська область, ), Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації (88000, вул. Тургенєва, буд. 8, м. Ужгород, Закарпатська область, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії щодо визнання протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення Хустської міської ради Закарпатської області та департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації щодо контролю, нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період 2017, 2018, 2019, 2020 років у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначений Законами «Про Державний бюджет» на кожний рік з у рахуванням раніше виплачених сум та зобов`язання Управління соціального захисту населення Хустської міської ради Закарпатської області виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну грошову допомогу до 5 травня за період 2017, 2018, 2019, 2020 років у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначений Законами «Про Державний бюджет» на кожний рік, починаючи з 2017 і закінчуючи 2020 роком - повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Я. М. Калинич