Справа № 500/5579/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/5579/21 пров. № А/857/19183/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року про повернення позовної заяви, прийняту суддею Мартиць О.І. у місті Тернополі у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Командування Сил Логістики Збройних Сил України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Командування Сил Логістики Збройних Сил України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання таким, що підлягає зарахуванню до вислуги років військової служби (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) період вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 08 жовтня 2007 року по 20 лютого 2009 року; визнання незаконними дій Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо незарахування періоду вимушеного прогулу ОСОБА_1 до вислуги років на пенсію у 2020 році та повторної відмови у здійсненні перерахунку у 2021 році; скасування пункту 5 наказу військової частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 20.03.2020 року №59 (в частині що стосується виключення ОСОБА_1 із списків частини), та поновлення ОСОБА_1 у списках Військової частини НОМЕР_1 і на всіх видах забезпечення до проведення з ОСОБА_1 усіх передбачених законом розрахунків (в тому числі грошових розрахунків та перерахунку вислуги років на пенсію з урахуванням періоду вимушеного прогулу), шляхом видання відповідного наказу; зобов`язання Департаменту фінансів Міністерства оборони України здійснити новий розрахунок (перерахунок) вислуги років на пенсію ОСОБА_1 з урахуванням вимушеного прогулу з 08.10.2007 року по 20.02.2009 року; визнання права позивача на отримання пенсійного забезпечення за вислугою років, починаючи з 20.03.2020 року; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 13556,07 грн в рахунок недоплаченої одноразової грошової допомоги по звільненню за 25 повних календарних років служби; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок основних та додаткових видів грошового забезпечення станом на 20.03.2020 року з урахуванням періоду вимушеного прогулу, видати ОСОБА_1 новий грошовий атестат, нову довідку про додаткові види грошового забезпечення, та виплатити всі належні кошти з урахуванням вислуги на військовій службі 25 років 10 місяців станом на 20.03.2020 року; стягнення з Департаменту фінансів Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування моральної шкоди, завданої йому протиправними діями, внаслідок яких погіршився його стан здоров`я, в сумі 330000 грн.; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 у списках військової частини на термін проведення усіх належних розрахунків (грошових виплат, перерахунку вислуги років) шляхом видання наказу про поновлення ОСОБА_1 у списках військової частини та на всіх видах забезпечення; постановити про негайне виконання рішень суду щодо поновлення у списках Військової частини НОМЕР_1 та на всіх видах забезпечення, а також стягнення з Військової частини НОМЕР_1 недоотриманих коштів в рахунок одноразової грошової допомоги по звільненню за 25 календарних років служби та стягнення недоотриманих основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 07.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, у якій вказати інші підстави для поновлення такого строку, ніж ті, що вказані у заяві, поданій з позовом, та надати відповідні докази поважності причин його пропуску.

23.09.2021 року представником позивача - адвокатом Іжук Б.В. подано заяву про поновлення строку звернення до суду, де зазначено, що позивач 08.10.2007 року був незаконно звільнений з військової служби та поновлений за рішенням Чортківського районного суду від 16.01.2008 року у справі №2-А-8/2008 лише 20.02.2009, чим утворено вимушений прогул з 08.10.2007 року по 2009 рік. Протягом 2019-2020 років командування Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України опрацьовувало питання підготувати документи щодо звільнення з військової служби на пенсію позивача у зв`язку із закінченням строку контракту та набуття права на пенсійне забезпечення за вислугою років. Лише у травні 2020 року мав змогу ознайомитися із своїм розрахунком вислуги років на пенсію №4380 від 03.03.2020 року, що був складений Департаментом фінансів Міністерства оборони України.

03.07.2020 року позивач був знову прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в Заліщицький районний військовий комісаріат (витяг з наказу про призначення на посаду додається). Однак через погіршення стану здоров`я позивач належно виконувати обов`язки не міг, змушений був лікуватись. Як наслідок, 15.02.2021 року позивач був визнаний військово-лікарською комісією непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у військовий час. Відтак, 14 квітня 2021 року позивач був звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я, і 30.04.2021 року виключений із списків особового складу РТЦК та СП.

Під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 (в подальшому - Заліщицькому районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки), 26.01.2021 року за клопотанням позивача Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направив особову справу до відповідача для здійснення перерахунку вислуги років на пенсію, з урахуванням терміну вимушеного прогулу, який не був врахований у попередньому розрахунку. Однак відповідач, продовжуючи порушувати права позивача та ігнорувати закон, 10.03.2021 року повернув особову справу без перерахунку, залишивши в силі попередній. Позивач вважає, що саме з 10.03.2021 року, отримавши відповідь від відповідача були порушені його права.

В подальшому з метою надання позивачу правової допомоги для захисту його законних прав та інтересів останній звернувся до Чортківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги і згідно доручення №457 від 14.06.2021 року йому було призначено адвоката.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом.

Суд зауважив, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у даній справі слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску, не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права позивача, в першу чергу, з боку держави. Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції позбавив позивача права на гарантований Конституцією України та міжнародними актами права на судовий захист.

Звертає увагу на те, що слід відрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист.

Крім того, відповідно до ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених із військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Маються покликання на висновки Верховного Суду про застосування процесуального строку у спорах, пов`язаних з правом особи на соціальний захист.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду про повернення позовної заяви, в силу приписів ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Відповідно до положень статей 2, 5 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Як встановлено ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як правильно встановив суд першої інстанції, до спірних правовідносин застосовується ч.5 ст.122 КАС України, оскільки відповідно до п.17 ч.4 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року № 620/1982/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними, при цьому факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом до відкриття провадження в адміністративній справі, то суд зобов`язаний повернути позовну заяву.

Аналіз наведених норм вказує на чітку послідовність дій суду під час з`ясування поважності причин пропуску звернення до суду до відкриття провадження у справі. При цьому, ключовим моментом в такому порядку є забезпечення можливості позивачу належним чином обґрунтувати причини пропуску строку, передбаченого ст.122 КАС України. Для цього, законодавцем передбачено обов`язкове винесення судом ухвали про залишення позову без руху і надання можливості вказати відповідні підстави для поновлення строку.

Отже, в даному випадку суд, встановивши пропуск позивачем строку звернення до суду, підставно залишив позовну заяву без руху і надав можливість позивачу вказати підстави для поновлення строку.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з усталеною судовою практикою поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Судом встановлено, що предметом позову є вимога, зокрема, про зарахування до вислуги років військової служби (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) періоду вимушеного прогулу позивача з 08.10.2007 року по 20.2.2009 року.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 08.10.2007 року був незаконно звільнений з військової служби та поновлений за рішенням Чортківського районного суду від 16.01.2008 року у справі №2-А-8/2008 лише 20.02.2009 року, чим утворено вимушений прогул з 08.10.2007 року по 2009 рік.

03.07.2020 року позивач був знову прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в Заліщицький районний військовий комісаріат, тому при отриманні грошового забезпечення під час проходження військової служби мав можливість знати про свою вислугу років, чи дізнатися в установленому порядку.

Однак, позивач із даним позовом звернувся до суду 30.08.2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що звернення до Чортківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з метою надання правової допомоги не змінює моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у випадку, коли законом встановлений строк для вчинення особою активних дій щодо отримання допомоги.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що доручення, згідно з яким Чортківським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги позивачу було призначено адвоката датоване 14.06.2021 року, тобто зі спливом значного періоду часу з дня повторного прийняття ОСОБА_1 на військову службу 03.07.2020 року.

Покликання апелянта на ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених із військової служби, та деяких інших осіб», де зазначено, що перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком не береться судом до уваги, оскільки спірні відносини пов`язані не з перерахунком пенсії, а з проходженням та звільненням з публічної служби, на які поширюється місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із позовом, а висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви є законними та обґрунтованими.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 312, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 500/5579/21 про повернення позовної заяви - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 30.12.2021 року.