Справа № 420/7365/21
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7365/21

Головуючий першої інстанції Корой С.М.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 28.09.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

05.05.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу Державної міграційної служби від 22.01.2021р. №5 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 09.04.2010р., виданої громадянину Грузії ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування висновку від 27.11.2020р. про визнання посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 09.04.2010р., виданої громадянину Грузії ОСОБА_1 , такою, що видана з порушенням вимог законодавства. /а.с.29-31/

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що міграційним органом без наявності правових підстав скасовано дію його посвідки на постійне проживання в Україні, що негативно впливає на її правове становище.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. позов задоволений, оскільки міграційним органом визнано недійсною посвідку позивача на постійне проживання в Україні за відсутності визначених законом правових підстав, та наявності у позивача чинного дозволу на імміграцію.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом при вирішенні справи норм матеріального права, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та прийняте нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на те, що відповідно до матеріалів особової справи, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено 04.06.2002р., тому на момент звернення з заявою ОСОБА_1 (05.08.2002р.) про надання дозволу на імміграцію в Україну, позивач не перебував у шлюбі понад два роки, що порушує вимоги п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був до 22.09.2009р. громадянином Республіки Грузія, після 22.09.2009р. є особою без громадянства. /а.с.70-72, 100-104/

04.06.2002р. між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зробленого запис №21. /а.с.74/

29.10.2002р. ВГПІС УМВС України в Одеській області позивачу на підставі його заяви видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 з терміном дії до 29.10.2004р. /а.с.92/

06.12.2004р. ВГІРФО УМВС України в Одеській області, на підставі Закону України «Про імміграцію», видано позивачу посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 з терміном дії безстроково. /а.с.106/

09.04.2010р. ВГІРФО УМВС України в Одеській області, на підставі Закону України «Про імміграцію», видано позивачу посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 з терміном дії безстроково. /а.с.108/

В подальшому, Головним управлінням було здійснено перевірку матеріалів справи про документування посвідкою на постійне проживання ОСОБА_1

27.11.2020р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області затверджено висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства ОСОБА_1 , яким встановлено, що рішення про видачу ОСОБА_1 посвідки прийнято з порушенням вимог Закону України «Про імміграцію» та підлягає скасуванню відповідно до вимог п.73 Порядку оформлення, наказом Голови ДМС України. /а.с.113-114/

Наказом Державної міграційної служби України від 22.01.2021р. №5, відповідно до пп.18, 25 п.10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. №360, підп.8 п.72, абзацу 3 п.73 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. №321, з метою забезпечення належного виконання покладених на ДМС завдань, на підставі висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.11.2020р. стосовно особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії ОД №3147/02 від 29.10.2002р. та, отриману на її підставі у порядку обміну, серії ОД №11774 від 09.04.2010р. /а.с.111-112/

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 03.02.2021р. №5100.5.3-1046/51.1-21 повідомлено ОСОБА_1 про те, що наказом Державної міграційної служби України від 22.01.2021р. №5 посвідки на постійне проживання видані на його ім`я визнано недійсними. /а.с.117/

Вважаючи протиправним наказ про визнання посвідок про постійне проживання в Україні недійсними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. № 3773-VI (надалі Закон України 3773-VI) іноземець це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За змістом ч.15 ст.4 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Статтею 1 Закону України «Про імміграцію» визначено, що іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п.1, підп.5 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 (далі - Порядок №321), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пунктами 43, 46 Порядку №321 визначено, що рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні. Після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Пунктами 62 та 64 Порядку №321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом.

Посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію»; 2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту вищевказаних норм вбачається, що у разі надходження до органу міграційної служби заяви про обмін посвідки на постійне проживання, останній зобов`язаний розглянути подану заяву та здійснити обмін посвідки на постійне проживання, або, якщо є підстави для відмови в обміні посвідки на постійне проживання, обґрунтовано відмовити у задоволенні заяви, тобто із зазначенням передбачених законом підстав для відмови, що довести до заявника письмово.

Згідно з п.73 Порядку №321 у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС. На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі: оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства (пп.8 п.72 Порядку №321).

Так, 27.11.2020р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області затверджено висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні особи без громадянства ОСОБА_1 , яким встановлено, що рішення про видачу ОСОБА_1 посвідки прийнято з порушенням вимог Закону України «Про імміграцію» та підлягає скасуванню відповідно до вимог п.73 Порядку оформлення, наказом Голови ДМС України. /а.с.113-114/

На підставі вищезазначеного висновку, оскаржуваним наказом Державної міграційної служби України від 22.01.2021р. №5 визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню посвідки позивача на постійне проживання серії ОД №3147/02 від 29.10.2002р. та, отриману на її підставі у порядку обміну, серії ОД №11774 від 09.04.2010р. /а.с.111-112/

Разом з тим, пунктом 1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України саме поза квотою імміграції.

Водночас, частиною 1 та п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» визначено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Так, 29.10.2002р. ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію на підставі чого в подальшому видано посвідку на постійне проживання в Україні. /а.с.87/

Статтею 12 Закону України «Про імміграцію» визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Отже, 29.10.2002р. при видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні та 09.04.2010р. при наданні позивачу нової посвідки на постійне проживання в Україні, ВПР ВГПІС та ВГІРФО УМВС України в Одеській області відповідно, проводили перевірку законності залишення позивача на постійне проживання на території України та керувалися положеннями Закону України «Про імміграцію», будь-яких заперечень щодо законності перебування позивача на території України не висловлювали, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявили, 29.10.2002р., 06.12.2004р. та 09.04.2010р. затвердили висновки про залишення в Україні на постійне місце проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 та видали йому посвідки на постійне місце проживання в Україні, а тому доводи відповідача про те, що позивачу посвідку на постійне місце проживання в Україні було надано з порушенням вимог законодавства, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі №820/3610/17, від 26.06.2020р. у справі №820/1861/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недотримання відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення принципу пропорційності, який, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього, що в свою чергу також є підставою для визнання рішення протиправним і його скасування.

Навіть за обставини помилкового надання дозволу на імміграцію або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на позивача є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, суд колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування п.7 наказу Державної міграційної служби від 22.01.2021р. №5 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 09.04.2010р., виданої громадянину Грузії ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування висновку, яким посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 09.04.2010р., видану громадянину Грузії ОСОБА_1 , визнано такою, що видана з порушенням вимог законодавства, оскільки результатом перевірки правомірності видачі позивачу посвідки на постійне проживання є наказ ДМС про визнання посвідки недійсною, у той час як висновок є лише відображенням пропозиції працівника територіального органу ДМС, а тому не створює жодних правових наслідків. Відповідно, такий висновок не порушує права особи безвідносно до його змісту.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про ухвалення в цій частині судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що є підставою, згідно ст.317 КАС України часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року скасувати в частині визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27 листопада 2020 року про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні особи без громадянства ОСОБА_1 .

Ухвалити у цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27 листопада 2020 року про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні особи без громадянства ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.