Справа № 214/4692/21
Суддя: Ковтун Н. Г.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/4692/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 грудня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ковтун Н.Г.,

за участю

секретаря судового засідання - Фартушної Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі розглянув адміністративну справу № 214/4692/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції 1 батальйону 2 роти Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Савельєвої Тетяни Вікторівни, Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до лейтенанта поліції 1 батальйону 2 роти Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Савельєвої Тетяни Вікторівни, Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить суд скасувати постанову серії ЕАН № 4288973 від 01.06.2021 року, винесену лейтенантом поліції 1 батальйону 2 роти Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Савельєвою Тетяною Вікторівною, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовану не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування свого позову зазначив, що згідно зазначеної постанови він 01.06.2021 року, о 18 год. 08 хв., керував транспортним засобом марки RENAULT Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 та був безпідставно зупинений працівниками поліції. В процесі виявлення причини зупинки його транспортного засобу, працівники поліції заявили, що ним порушені Правила дорожнього руху України, керування транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія, а саме: не отримав його. В постанові зазначено, що він порушив п. 2.1.а. ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом. Працівник поліції зазначила, що він позбавлений права керування транспортним засобом, у зв`язку з тим, що його було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, внаслідок чого було позбавлено права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Ухвалою суду від 11 червня 2021 року позов ОСОБА_1 була залишена без руху та останньому був наданий час для усунення недоліків.

06 серпня 2021 року позивачем на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху надано до суду квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

27 жовтня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить у задоволенні позову відмовити, оскільки спірна постанова є правомірною. Зазначено, що під час патрулювання 01 червня 2021 року інспектором патрульної поліції від анонімного громадянина було отримано повідомлення щодо того, що по вул. Алмазна їзде транспортний засіб Рено, д.н.з. НОМЕР_2 , який у подальшому було зупинено відповідно до п. 3 ст. 35 ЗУ. Після зупинки було встановлено, що вищезазначеним транспортним засобом керував ОСОБА_1 та як в подальшому було встановлено, що останній не мав права керування транспортним засобом категорії «В». Після з`ясування всіх фактичних даних було винесено постанову відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Отже, відповідач вважає, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення нею законно та обґрунтовано було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим у задоволенні даного позову належить відмовити.

23 жовтня 2021 року через електронний кабінет системи "Електронний суд" до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотаня про виклик поліцейського. Відповідачем був наданий відзив на адміністративний позов з відеозаписом, в якому він виклав свої обґрунтовані пояснення. Тому суд вважає, що відсутня потреба у задоволенні клопотання.

Позивач та його представник надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволені позову наполягали.

Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис на диску DVD-R, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4288973, позивач 01 червня 2021 року, о 18 год. 08 хв., транспортним засобом марки RENAULT Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Алмазна в м. Кривому Розі, не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а саме не отримував його, чим порушив вимоги п.2.1 (а), у зв`язку з чим зазначеною постановою у справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с.12-14).

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначив, що він не згоден з постановою, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Посилається на те, що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, внаслідок чого було позбавлено права керування транспортним засобом строком на 1 рік, проте цей строк вже минув і він має право на керування транспортним засобом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом , -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, а саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема у справі № 127/19283/17 від 25 вересня 2019 року, у справі № 522/2280/16-а від 21 листопада 2019 року, у справі № 711/4707/17 від 19 червня 2019 року.

Отже, ч.2 ст.126 КУпАП встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки документів зазначених у пункті 2.1 ПДР України, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Виходячи з положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до ст.ст.251, 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту спірної постанови про адміністративне правопорушення слідує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у зв`язку із порушенням ним вимог п.2.1 ПДР України, - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом.

Так, судом було досліджено носій відеоінформації, наданий відповідачем у якості доказу на підтвердження заперечень проти позову. З відтвореного відеозапису з відеореєстратора в патрульному автомобілі, який працював у період часу, коли було виявлено адміністративне правопорушення, вбачається рух транспортного засобу під керуванням позивача.

Відеозапис є належним та допустимим доказом у справі з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності (аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.08.2019 року у справі №524/126/17, від 31.07.2019 року у справі №524/495/17, від 28.11.2018 року у справі №537/1214/17).

Відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993року №340, відповідно до п.20 порядок видачі посвідчень водія та позбавлення права на керування транспортними засобами, повернення посвідчення водія, отриманого вперше, особі, позбавленій права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), не здійснюється. У такому випадку після набрання чинності рішенням суду про позбавлення особи права на керування транспортними засобами посвідчення водія вважається недійсним, підлягає вилученню та передається для знищення до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні. Для отримання права на керування транспортними засобами така особа після закінчення строку, на який її позбавлено такого права, проходить позачерговий медичний огляд, повторну підготовку в закладі та складає теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС, після чого отримує посвідчення водія, яке вважається отриманим вперше.

Позивачем не надано суду жодного доказу та не викладено обставин, які підтверджували б неправомірність дій відповідача та відсутність в діях позивача порушення ПДР України.

Отже, наявними у справі доказами доводиться факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції ч.2 ст. 126 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, підтверджується постановою, відеозаписом із відеореєстратора службового автомобіля, та не спростовані позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72, 73, 77, 90, 247, 251, 280, 283, 288 КУпАП, ст.ст.2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до лейтенанта поліції 1 батальйону 2 роти Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Савельєвої Тетяни Вікторівни, Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів до Третього апеляційного адміністративного суду з дня його проголошення.

Суддя Н.Г. Ковтун