Справа № 420/17836/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., представника позивача - адвоката Вовка О.Є., представника відповідача - Клюкіна К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу від 29.07.2021 року №1783к.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Генерального прокурора від 30.09.2019 р. №163к його призначено на посаду прокурора Одеської області з 01.10.2019 р.

25.09.2019 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, яким впроваджено процедуру атестації.

20.07.2020 р. рішенням Одинадцятої кадрової комісії за підсумками проведення співбесіди (третього та заключного етапу атестації) ОСОБА_1 визнано таким, що не пройшов атестацію (результат атестації «неуспішно»). На підставі вказаного рішення Одинадцятої кадрової комісії від 20.07.2020 р. про неуспішне проходження атестації, наказом Генерального прокурора від 27.07.2020 р. №192к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 28.07.2020 р.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 р. по справі №420/6806/20 за позовом ОСОБА_1 до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур та Офісу Генерального прокурора позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Офісу Генерального прокурора від 27.07.2020 р. №192к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29.07.2020 р. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 р. по справі №420/6806/20 на даний час є чинною.

На виконання судового рішення Генеральним прокурором видано наказ №257к від 22.06.2021 р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29.07.2020 р., який фактично не виконується, оскільки до роботи його як керівника обласної прокуратури не допущено.

Натомість, керівником Одеської обласної прокуратури Костенком С.К. від 29.07.2021 р. видано оскаржуваний наказ №1783к про визначення ОСОБА_1 тимчасового робочого місця.

Позивач вважає наказ від 29.07.2021 р. протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки: враховуючи факт незаконного звільнення та поновлення на посаді він досі зберігає статус прокурора Одеської області, однак фактичного допуску до роботи і поновлення його трудових прав не відбулося; ані положення Закону України "Про прокуратуру", ані КЗпП України не визначають підстав для прийняття керівником Одеської обласної прокуратури оскаржуваного наказу щодо позивача; посада, яку обіймає позивач, відсутня у штатному розписі Одеської обласної прокуратури, і продовження трудових відносин у спосіб визначення робочого місця без призначення на відповідну посаду прокурора чинним законодавством не передбачений; серед осіб, яким керівник обласної прокуратури може віддавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання, відсутній "прокурор області".

Ухвалою від 04.10.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву. Ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 24.11.2021 року суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 08.12.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 16.12.2021 року на 15:45 год., з`явився представник позивача та представник відповідача (в режимі відеоконференції).

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, вважав позов необґрунтованим, просив у його задоволенні відмовити.

08.11.2021 року від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому відповідач зазначив таке.

До Одеської обласної прокуратури надійшов наказ Генерального прокурора від 22.06.2021 р. №257к про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29.07.2020 р. на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 р. у справі № 420/6806/20.

Ознайомившись в приміщенні Одеської обласної прокуратури із наказом Генерального прокурора 28.08.2021 р., ОСОБА_1 зазначив, що фактичного допуску його до роботи як прокурора Одеської області не відбулося, оскільки, зокрема, йому не надано «відповідне робоче місце».

Пунктом 1 наказу керівника Одеської обласної прокуратури від 29.07.2021 р. №1783к у зв`язку із поновленням вказаним наказом Генерального прокурора ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області, а також початком роботи Одеської обласної прокуратури з 11.09.2020 р., тимчасово визначено робоче місце ОСОБА_1 у першому відділі процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Одеської обласної прокуратури за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 2 «а». Пунктом 2 наказу на начальника вказаного відділу покладено обов`язок щодо забезпечення ведення табельного обліку використання робочого часу та контроль за дотриманням ОСОБА_1 вимог правил внутрішнього службового розпорядку.

Як встановлено судом під час розгляду справи № 420/6806/20 і не заперечується сторонами, ОСОБА_1 подав заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі, ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації і погодився на їх застосування.

Після виконання Офісом Генерального прокурора шляхом видання наказу від 22.06.2021 р. № 257к вищевказаної постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 р., якою скасовано рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, наказ про його звільнення з посади прокурора Одеської області та поновлено позивача на посаді прокурора Одеської області, на цей час ОСОБА_1 обіймає посаду прокурора Одеської області.

Одночасно ОСОБА_1 є прокурором, щодо якого відсутнє рішення уповноваженої кадрової комісії про успішне проходження ним атестації, а тому відповідно до норм Закону №113-ІХ, за ним до дня його звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури зберігається відповідний правовий статус, який він мав до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

При цьому, є помилковими посилання позивача на породження для нього стану правової невизначеності, оскільки за своїм змістом оскаржуваний наказ не регламентує та не визначає будь-які питання щодо статусу, призначення (переведення) прокурора на посаду, а також інші питання, з якими позивач пов`язує поновлення його трудових прав на підставі вищезазначеної постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 р. у справі № 420/6808/20.

Питання щодо правомірності дій (рішень) Офісу Генерального прокурора, вчинених ним на виконання судового рішення у справі № 420/6808/20, повноти вжитих заходів, направлених на поновлення трудових прав ОСОБА_1 як прокурора Одеської області, не є та не може бути предметом спору у даній справі №420/17836/21.

Також, на думку відповідача, не заслуговують на увагу доводи позову про те, що зміна назви органу з «Прокуратура Одеської області» на «Одеська обласна прокуратура», не свідчить про те, що мала місце реорганізація органу прокуратури, що встановлено багатьма судовими рішеннями.

Юридичним фактом, що зумовлювало звільнення прокурора під час реформування органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» є саме не завершення процесу ліквідації, реорганізації чи процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події, яка зумовлена наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем, що свідчить про правомірність даного наказу прокуратури Одеської області про звільнення позивача.

Законодавцем не пов`язано звільнення у разі неуспішного проходження атестації на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скороченням кількості прокурорів органу прокуратури як безпосередньою передумовою для такого звільнення.

До набрання чинності Законом №113-ІХ у ч.3 ст.16 Закону №1697-VІІ було вказано, що повноваження прокурора на посаді «можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом».

Після набрання чинності Законом №113-ІХ займенник «цим» було вилучено з тексту норми, чим відбулося скасування заборони на передбачення підстав та порядку звільнення прокурорів в інших законах, окрім Закону №1697.

Отже, порядок звільнення прокурорів, який було передбачено в п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, відповідає положенням Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ звільнення прокурорів за п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VІІ здійснюється за умови настання однієї з підстав, передбачених пп. 1-4 п.19 розділу II Закону №113-ІХ. При цьому, такої умови як прийняття Генеральним прокурором рішення про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури вказаним пунктом не передбачено.

Так, системний аналіз положень абзацу першого пункту 19 Закону №113-ІХ дає підстави для висновку про те, що підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 цього розділу, зокрема, й неуспішне проходження атестації, і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення.

Відповідач вказав, що оскільки ОСОБА_1 ніколи не обіймав посади в Одеській обласній прокуратурі, остання не є для нього «попередньою роботою» в розумінні статті 235 КЗпП України.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Наказом Генерального прокурора України від 30.09.2019 року №163к на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Одеської області з 01.10.2019 року (а.с. 88).

19.09.2019 Верховною Радою України прийнято Закон України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким, зокрема, передбачено створення у системі органів Прокуратури обласних прокуратур.

Відповідно до Наказу Генерального прокурора №414 від 08.09.2020 року «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 року (а.с. 89).

15.10.2019 року позивачем подано на ім`я Генерального прокурора письмову заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію на підставі пункту 10 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

20.07.2020 року Одинадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення №11 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

На підставі зазначеного рішення Офісом Генерального прокурора прийнято наказ від 27.07.2020 р. №192к про звільнення позивача з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 28 липня 2020 року (а.с. 11).

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати наказ Генерального прокурора від 27.07.2020 р. №192к;

- поновити його на посаді прокурора Одеської області з 29 липня 2020 року;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року по справі №420/6806/20 позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року по справі №420/6806/20 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року скасовано. Прийнято по справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 . Визнано протиправними та скасовано наказ Офісу Генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к "Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29 липня 2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 12-25).

Наказом Генерального прокурора від 22.06.2021 року №257к скасовано наказ Генерального прокурора від 27.07.2020 р. №192к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29.07.2020 року (а.с. 26).

29.07.2021 року керівником Одеської обласної прокуратури прийнято наказ №1783к, пунктом 1 якого, у зв`язку із поновленням ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області, а також початком роботи Одеської обласної прокуратури з 11.09.2020 р., тимчасово визначено робоче місце ОСОБА_1 у першому відділі процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Одеської обласної прокуратури за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 2 «а». Пунктом 2 наказу на начальника вказаного відділу покладено обов`язок щодо забезпечення ведення табельного обліку використання робочого часу та контроль за дотриманням ОСОБА_1 вимог правил внутрішнього службового розпорядку (а.с. 27).

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із статтею 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

З 25.09.2019 набув чинності Закон України від 19 вересня 2019 №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ).

Підпунктами 1, 2 пункту 1 розділу І Закону №113-ІХ внесено зміни до деяких законодавчих актів України, в тому числі і до КЗпП України.

Так, статтю 32 КЗпП України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус», та статтю 40 цього Кодексу доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №1697).

Статтею 5 Закону №1697 передбачено, що функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Згідно статті 16 Закону №1697 незалежність прокурора забезпечується, зокрема особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами. Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Нормами статті 17 Закону №1697 передбачено, що прокурори здійснюють свої повноваження у межах, визначених законом, і підпорядковуються керівникам виключно в частині виконання письмових наказів адміністративного характеру, пов`язаних з організаційними питаннями діяльності прокурорів та органів прокуратури.

Керівник обласної прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної обласної прокуратури та керівниками окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Аналіз вказаних норм спеціального законодавства дає підстави вважати, що визначених процесуальними та іншими законами повноважень прокурор набуває лише після призначення на відповідну посаду. При цьому, приймати відповідні рішення та виконувати завдання та функції прокуратури прокурор може лише перебуваючи на відповідній посаді.

Статтею 38 Закону №1697 передбачено порядок переведення прокурора на посаду до іншого органу прокуратури. Відповідно до цієї статті прокурор може бути переведений за його згодою до іншого органу прокуратури, у тому числі вищого рівня, на вакантну або тимчасово вакантну посаду. Переведення до органу прокуратури вищого рівня здійснюється за результатами конкурсу, порядок проведення якого визначається відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження. Конкурс має включати в себе оцінку професійного рівня, досвіду, морально-ділових якостей прокурора та перевірку його готовності до здійснення повноважень в іншому органі прокуратури, у тому числі вищого рівня.

Умовою участі прокурора в конкурсі є подання ним заяви про переведення, а також наявність відповідного стажу роботи на посаді прокурора, передбаченого частинами другою і третьою статті 27 цього Закону. Відповідний конкурс проводиться відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження.

Водночас, частиною 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону №113-ІХ дію статті 38 Закону №1697 зупинено до 01.09.2021.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин, Законом №1697, як спеціальним Законом, що регулює статус прокурора, не було визначено особливого порядку переведення прокурорів.

У той же час, стаття 32 КЗпП України передбачає загальний порядок переведення працівника на іншу роботу та зміни істотних умов праці. При цьому, як вже зазначалось, вказаною нормою передбачено, що переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус.

Отже, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин було зупинено дію норм спеціального законодавства, якими регулюється порядок переведення прокурорів, застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства, якими не передбачено особливого порядку чи умов переведення прокурорів на іншу посаду.

Водночас, частиною 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно з частиною 19 Прикінцевих і перехідних положень Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови, зокрема, прийняття рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Частиною 9 статті 51 Закону №1697 передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Пунктом 3 розділу ІІ Закону №113-ІХ встановлено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Днем початку роботи Офісу Генерального прокурора згідно з наказом Генерального прокурора №351 від 23.12.2019 визначено 02.01.2020.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідно до наказу Генерального прокурора № 414 від 08.09.2020 «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи Одеської обласної прокуратури визначено 11 вересня 2020 року.

11.09.2020 р. до Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу з ідентифікаційний кодом 03528552.

Разом з тим, зміна назви органу з «Прокуратура Одеської області» на «Одеська обласна прокуратура» не свідчить про те, що мала місце реорганізація органу прокуратури.

У постанові Верховного Суду від 05.03.2020 р. по справі № 810/1385/17 зроблено висновок, що перейменування структурного підрозділу, в якому позивач займає посаду, не є підставою для звільнення його внаслідок реорганізації.

Як встановлено судом вище, 29.07.2021 року керівником Одеської обласної прокуратури прийнято наказ №1783к, пунктом 1 якого, у зв`язку із поновленням ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області, а також початком роботи Одеської обласної прокуратури з 11.09.2020 р., тимчасово визначено робоче місце ОСОБА_1 у першому відділі процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Одеської обласної прокуратури за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 2 «а». Пунктом 2 наказу на начальника вказаного відділу покладено обов`язок щодо забезпечення ведення табельного обліку використання робочого часу та контроль за дотриманням ОСОБА_1 вимог правил внутрішнього службового розпорядку (а.с. 27).

Суд враховує, що норми КЗпП України не містять визначення поняття «робоче місце». Місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку (стаття 93 Цивільного кодексу України).

З огляду на вказане, визначення робочого місця ОСОБА_1 у першому відділі процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Одеської обласної прокуратури повинно обов`язково бути пов`язано з призначенням його на відповідну посаду, оскільки прокурор, який перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, та має визначене робоче місце, відповідно повинен виконувати і певні обов`язки, визначені Законом №1697, а також отримувати за свою працю винагороду у розмірі, встановленому чинним законодавством.

У контексті зазначених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд зазначає, що визначення ОСОБА_1 , як прокурору Прокуратури Одеської області, тимчасового робочого місця в Одеській обласній прокуратурі без переведення його на відповідну посаду, не наділяє його повноваженнями прокурора, визначеного процесуальними законами та Законом №1697.

Суд враховує, що наказ Одеської обласної прокуратури №1783к від 29.07.2021 р. не містить належного правового обґрунтування підстав та строків визначення позивачу робочого місця без призначення його на посаду прокурора.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Як було зазначено судом вище, з набранням чинності Закону №113-ІХ та зміни назв посад Одеської обласної прокуратури відбулося лише перейменування посади ОСОБА_1 , а не її скорочення.

Про відсутність факту скорочення його посади свідчить, зокрема те, що посадові обов`язки керівника обласної прокуратури залишилися такими же, як і посадові обов`язки керівника регіональної прокуратури, а в ст.11 Закону України «Про прокуратуру», яка мала назву «Повноваження керівника регіональної прокуратури», лише відбулася зміна родової назви державного органу, а тому, наразі назва ст.11 Закону виглядає так: «Повноваження керівника обласної прокуратури».

Відповідно до абз. 2 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» керівник обласної прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної обласної прокуратури та і керівниками окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що серед осіб, яким керівник обласної прокуратури може видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання, відсутня така посадова особа як «прокурор області».

Відповідно до абз. 2 ч.3 ст.17 Закону України «Про прокуратуру», прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.17 Закону України «Про прокуратуру» (до внесення змін Законом України №113-ІХ), прокурором вищого рівня є: для керівника регіональної прокуратури, його першого заступника та заступників, керівника та заступника керівника підрозділу, прокурора Генеральної прокуратури України - Генеральний прокурор чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків.

Таким чином, посада, яку обіймає ОСОБА_1 , та на яку він був поновлений, не вважається нижчою, ніж посада керівника обласної прокуратури, а тому приймати щодо позивача будь-які накази керівник обласної прокуратури не може.

Відносно ОСОБА_1 , з огляду на обійману ним посаду, прокурором вищого рівня є лише Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність оскаржуваного наказу, у той час як позивач довів обгрунтованість своїх вимог. Тому наказ Одеської обласної прокуратури від 29.07.2021 року №1783к є протиправним та підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Одеської обласної прокуратури (адреса: вул. Пушкінська, буд. 3, м. Одеса, 65026, ) - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Одеської обласної прокуратури від 29.07.2021 року №1783к.

Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2021 року.

Суддя В.В. Андрухів