Справа № 420/20456/21
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська,9, м.Київ, 01001), за участю третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65045) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська,9, м.Київ, 01001), за участю третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просить:

визнати протиправним скасувати Рішення Державної міграційної служби України (Код ) від 09.07.21 №235-21 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Державну міграційну службу України (Код ЕДРПОУ 37508470) повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність та необґрунтованість оскаржуваних рішень, як таких, що не відповідають міжнародним зобов`язанням України та національному законодавству у сфері захисту прав шукачів притулку, адже позивач має цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування у країні походження через політичні причини, а також через систематичне порушення прав людини.

Ухвалою суду від 02.11.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позову заяву. Мотивуючи правомірність оскаржуваних рішень, зазначено, що останні правомірно прийнято за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказами наявності підстав для оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, отже не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин Російської Федерації. Народився у місті Новосибірськ. Має дві вищих освiти за спеціальністю філософія та прикладна математика, інформатика. Проживаючи в Російській Федерації займав посаду Генерального директора ТОВ «Кристал» (ІПН НОМЕР_2).

Позивач потрапив на територію України 29.06.2019, автотранспортом з РФ (м. Новосибірськ), транзитом через територію Республіки Білорусь. В`їзд в Україну здійснено на підставі паспортного документу для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 . Під час проживання на території Украю неодноразові виїзди до третіх країн: до Молдови - 11.08.2019, Угорщини - 27.10.2019 та Польщі - 15.11.2019.

12.09.2020 під час спроби виїзду на територію Туреччини позивач був затриманий правоохоронними структурами України через перебування у міжнародному розшуку каналами Інтерполу за клопотанням Російської Федерації через підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 282 КК РФ - дії, спрямовані на розпалювання ненависті та ворожнечі, а також на приниження гідності групи осіб за ознаками раси, національні, мови, походження, відношення до релігії, та до будь-якої соціальної групи, скоєні з використанням iнформацiйно-телекомунікаційної мережі «Інтернет» та ч.2 ст.228 КК РФ - незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту у крупному розмірі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси вiд 15.09.2020 щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжній захід у вигляді домашнього арешту, розпочато екстрадиційну перевірку.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси вiд 20.10.2020 року по справі №521/17117/20 в задоволенні клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту) у відношенні ОСОБА_1 відмовлено. Застосувано до ОСОБА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною особі, видача якої запитується іноземною державою, залишати житло у певний період доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин. Негайно звільнено з під варти ОСОБА_1 у залі суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду вiд 02.11.2020 року Апеляційну скаргу керівника Одеської місцевої прокуратури №2 Індиченка Б.Б. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року про відмову в застосуванні відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту) та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишено без змін.

10.12.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС в Одеській області.

Рiшенням Державної міграційної служби України від 09.07.21 №235-21 було відмовлено позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до Повідомлення від 02.09.21 року No510 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 відповідно до ст. 6 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. через відсутність умов, передбачених п.п.1 та 13 ч.1 ст.1 зазначеного Закону, а саме у зв`язку з тим, що подана позивачем iсторiя переслідування не вiдповiдає критеріям статусу біженця та додаткового захисту та отримана в позивача інформація щодо причин виїзду з Батьківщини має низку суперечностей, що суттєво вплинуло на прийняття негативного рішення за особовою справою. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» - особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право на його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України №3671-VI.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України №3671-VI біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до положень Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу 1967 року поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності; релігії; національності (громадянства); належності до певної соціальної групи; політичних поглядів; неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

При цьому, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (п. 13 ч.1 ст.1 Закону України №3671-VI).

Згідно п.4 ч.1 ст.6 Закону України №3671-VI не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п. 1 чи 13 ч. 1 ст.1 цього Закону, відсутні.

Так, відповідно до ч.ч.2,4,5 ст.5 Закону України №3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В силу ч.1 ст.7 Закону України №3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Практичні рекомендації "Судовий захист біженців і осіб, що прибули в Україну в пошуках притулку", видані 2000 року за допомогою Представництва УВКБ ООН по справах біженців в Україні і Центра досліджень проблем міграції, доповідають: при зверненні до органу міграційної служби за наданням статусу біженця в Україні, як доказ необхідно пред`явити документи або їх копії, що підтверджують обґрунтованість побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Підтвердженням фактів стати жертвою переслідувань можуть бути документи офіційних органів влади, суду, прокуратури, державної безпеки про залучення до відповідальності в країні цивільної належності або держави постійного місця проживання.

Таким чином, особа, яка звертається щодо отримання міжнародного захисту має обґрунтовано довести, що його подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі і така ситуація склалася внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Крім того, Директива Ради Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту" від 27.04.2004 №8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Згідно з п.п."в", п.4.1. Правил розгляду заяв та оформлення документів необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС від 07.09.2011 №649 (зі змінами) за результатами попереднього розгляду заяви уповноважена посадова особа територіального органу ДМС готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення/відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти буле опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Порядок попереднього розгляду заяв регулюється ст.8 Закону України №3671-VI.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

За бажанням заявника участь у попередньому розгляді заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, бере адвокат. Призначення адвоката для надання правової допомоги заявникові здійснюється в установленому порядку.

Судом встановлено, що представником позивача в територіальному органі ДМС був адвокат Тодоріка Костянтин Володимирович.

Під час співбесіди заявнику, який не володіє українською або російською мовами, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, забезпечує перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися. Заявник має право залучити перекладача за свій рахунок або за рахунок інших юридичних чи фізичних осіб. Перекладач повинен дотримуватися конфіденційності з обов`язковим оформленням центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розписки про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника.

В даному випадку позивач володіє російською мовою.

Крім того, суд звертає увагу, що особи, які хочуть отримати в Україні статус біженця або додатковий захист, зобов`язані пройти медичне обстеження. Так, відповідно до ст. 9 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового бо тимчасового захисту", в разі прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган Державної міграційної служби України направляє особу, яка звернулася із відповідною заявою, на медичне обстеження. Відповідно до ст. 13 Закону, проходження такого обстеження є правом та обов`язком особи, яка звернулася із заявою.

Відповідно до Порядку проведення обов`язкових медичних обстежень осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03 березня 2002 р. №82, обов`язкове медичне обстеження осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, проводиться за направленням органів міграційної служби у лікувально-профілактичних закладах, визначених місцевими управліннями охорони здоров`я. Визначений лікувально-профілактичний заклад проводить обов`язкове медичне обстеження осіб, щодо яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Обов`язкове медичне обстеження здійснюють терапевт, педіатр (для дітей), акушер-гінеколог (для жінок). За необхідності, лікарі-спеціалісти мають право залучати лікарів інших спеціальностей. Обстеження включать загальний аналіз крові та сечі, аналіз крові на цукор, обстеження на сифіліс та флюорографу для осіб старших 14 років, а також індивідуальні додаткові обстеження, що можуть призначатися лікарями для встановлення діагнозу. Особі також пропонується анонімне обстеження на ВІЛ-інфекцію.

Обстеження спеціалістів та проведення функціональних обстежень слід проводити з урахуванням релігійних та національних звичаїв особи.

В разі виявлення в обстежуваної особи гострого, в тому числі, інфекційного захворювання, ній надається амбулаторна або стаціонарна медична допомога.

Відповідно до п.4 Порядку, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2014 р. №121, медичне обстеження іноземців та осіб без громадянства, які звернулися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та надання їм екстреної медичної допомоги здійснюються на безоплатній основі (за рахунок бюджетних коштів, передбачених у державному та місцевих бюджетах).

Суд звертає увагу, що у Апеляційній постанові Новосибирського обласного суду у справі №22-1289/2018 від 19.02.2018р. містяться посилання на те, що відносно позивача було проведено 2 стаціонарні судово-психіатричних експертиз. Відповідно висновку судової стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи №128 ОСОБА_1 по своєму психічному стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру, так як представляє небезпеку для себе та інших осіб. Структура та перебіг психічного розладу. … ОСОБА_1 страждає тимчасовим психічним розладом у вигляді декомпенсації шизотипічного розладу, ускладненого синдромом залежності від вживання психоактивних засбів».

Відповідно до цього судового рішення, оскільки розлад психічного здоров`я позивача був настільки стійкий, що унеможливлювало відповісти однозначно про осудність позивача в інкримінуємих йому злочинах, його було поміщено на примусове лікування до спеціалізованого зачиненого психіатричного закладу, в якому він провів півтора роки та був звільнений з нього не у зв`язку із досягненням значного прогресу у лікування чи одужанні позивача, а у зв`язку зі спливом строку перебування у закладі.

Тобто, даних про одужання позивача від тяжкої психічної хвороби відсутні.

Позивач не приховував вказаного факту наявності у нього серйозної психічної хвороби ні під час перетину кордону та спілкування з прикордонниками, ні під час подання заяви, заповнення анкети чи приведення співбесіди з ним.

Під час заповнення анкети 14.12.2020 року у п.2.6 він надав відповідь на запитання про те, за яких обставин він має намір повернутись на Батьківщину про те, що це смерть Путіна чи Росії, та хотів щоб Ленінградська область стала окремою державою, тобто надав відповідь не у контексті до поставленого питання, що є характерним для осіб, хворих на шизофренію та свідчить про те, що під час оформлення документів та проведення співбесіди з ним органами ДМС України, позивач продовжував перебувати у стані стійкого психічного розладу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про психіатричну допомогу» Держава гарантує: … захист прав, свобод і законних інтересів осіб, які страждають на психічні розлади.

Але, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області маючи вище наведену інформацію, стосовно психічного захворювання ОСОБА_1 , в порушення прав заявника та процедури проведення обов`язкових медичних обстежень осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця не призначило огляд психіатра чи його обстеження у спеціалізованому медичному закладі з метою встановлення факту можливості позивачем усвідомлювати те, що він пояснює чи вчиняє дії.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є законним та обґрунтованим лише тоді, коли воно відповідає принципу верховенства права та прийняте з дотриманням всіх необхідних прав шукача притулку і у відповідності до процедури розгляду заяви, проведеної у жорсткій відповідності до норм діючого законодавства.

З огляду на викладене відповідачем в порушення прав позивача не залучено до розгляду заяви спеціаліста в галузі психічного здоров`я та протиправно прийнято рішення від 09.07.21 №235-21 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не відповідає принципу верховенств права, а тому, на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України, таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Державної міграційної служби України (Код ) повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням психічного стану ОСОБА_1 та дотримання його прав, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу».

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська,9, м.Київ, 01001), за участю третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65045) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним скасувати Рішення Державної міграційної служби України (Код ) від 09.07.21 №235-21 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Зобов`язати Державну міграційну службу України (Код ) повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням психічного стану ОСОБА_1 та дотримання його прав, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко