Справа № 372/1482/21
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року № 372/1482/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про визнання неправомірними дій та визнання протиправним, скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича у виконавчому провадженні №64975577 щодо прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 26.03.2021 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.03.2021;

- визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про стягнення з боржника основної винагороди від 26.03.2021 у виконавчому провадженні №64975577 та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.03.2021 у виконавчому провадженні №64975577.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржувані дії та постанови є протиправними, оскільки підстави для стягнення з позивача основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження відсутні.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що у нього на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження №64975577 з примусового виконання виконавчого листа №372/5708/13-ц, виданого 14.10.2021 Обухівським районним судом Київської області.

Відповідач звертає увагу на те, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження №57194232, яке відкрито Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Глобал Спліт" завершено. Про завершення виконавчого провадження також свідчить відмітка від 24.03.2021 державного виконавця на виконавчому листі, де також зазначено, що виконавчий документ повернутий згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" стягнення боргу та виконавчого збору не проводились.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23.04.2021 адміністративну справу №372/1482/21 передано до Київського окружного адміністративного суду для розгляду за підсудністю.

08.10.2021 матеріали адміністративної справи №372/1482/21 надійшли на адресу Київського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу передані судді Василенко Г.Ю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

У провадженні Обухівського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами (справа №372/5708/13-ц).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03.02.2014 у справі №372/5708/13-ц позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк, м. Харків, МФО 351005, код 09807750, місце знаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 50 768, 16 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 08.07.2013 року складає 405 789,89 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк, м. Харків, МФО 351005, код 09807750, місце знаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 44 645,25 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк, м. Харків, МФО 351005, код 09807750, місце знаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441,00 гривень.

На виконання вказаного судового рішення 14.10.2014 Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист №372/5708/13-ц (провадження 2-172/14).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.11.2018 замінено сторону виконавчого провадження стягувача «Фінансова компанія «Актив+» в межах виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь кредитора заборгованості за кредитним договором №0 у розмірі 405789, 89 грн., за кредитним договором №0 у розмірі 44645, 25 грн. та судовий збір у розмірі 3441,00 грн., на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (04050, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, буд. 11, оф.1 ).

На підставі вказаних виконавчого листа та ухвали головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колісником Василем Васильовичем винесено постанову від 12.09.2018 ВП №57194232 про відкриття виконавчого провадження.

Також головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колісником Василем Васильовичем винесено постанови від 17.03.2021 ВП №57194232 про стягнення виконавчого збору у розмірі 45387,61 грн., та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, згідно якої загальна сума мінімальних витрат виконавчого провадження складає 569,00 грн.

24.03.2021 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колісником Василем Васильовичем завершено виконавче провадження №57194232 та повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження". При цьому, відповідно до помітки державного виконавця на зворотній стороні виконавчого листа стягнення боргу та виконавчого збору з позивача не проводились.

26.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» звернулось до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій, зокрема, просило прийняти до виконання виконавчий лист №372/5708/13-ц (провадження 2-172/14), виданий 14.10.2014 Обухівським районним судом Київської області.

До вказаної заяви товариством було додано: оригніл виконавчого листа №372/5708/13-ц (провадження 2-172/14) від 14.10.2014; ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження від 15.11.2018 та копію довіреності представника.

На підставі заяви стягувача та доданих до неї документів, 26.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом Іваном Івановичем було відкрито виконавче провадження №64975577.

Також, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом Іваном Івановичем винесено постанови від 26.03.2021 ВП №64975577 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 5076,81 доларів США та 4808,62 грн., та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, згідно якої загальна сума мінімальних витрат виконавчого провадження складає 100,00 грн.

Вважаючи протиправними постанови приватного виконавця, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про їх оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1403-VIII, державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з частинами 1-3 статті 31 Закону України №1403-УІІІ за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень частин 4, 5 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Відповідно до частини 7 статті 37 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З огляду на вимоги наведених норм, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню.

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 (далі - Постанова №643).

Так, за приписами пункту 19 Постанови №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

З аналізу положень ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» вбачається, що фіксована сума основної винагороди приватного виконавця встановлюється виключно у випадку виконання рішення суду немайнового характеру, натомість виконавчий лист №372/5708/13-ц виданий 14.10.2014 Обухівським районним судом Київської області, який перебуває на виконанні у відповідача містить вимоги щодо стягнення грошових коштів, а тому розмір основної винагороди приватного виконавця вираховується у вигляді 10 % суми, що підлягає стягненню.

Чинним законодавством передбачено, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди повинна містити розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Як убачається з оскаржуваної постанови, відповідачем зазначено наступну формулу розрахунку основної винагороди: " 50768,16 х 10 % = 5076,81 грн."

При цьому, судом встановлено, що у вказаній постанові приватний виконавець постановив стягнути з боржника - ОСОБА_1 основну винагороду в сумі 5076,81 доларів США та 4808,62 грн.

Окрім того, сума заборгованості у виконавчому листі №372/5708/13-ц визначена в національній валюті України - гривні, а саме зазначено:

стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк, м. Харків, МФО 351005, код 09807750, місце знаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 50 768, 16 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 08.07.2013 року складає 405 789,89 гривень;

стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк, м. Харків, МФО 351005, код 09807750, місце знаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 44 645,25 гривень;

стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк, м. Харків, МФО 351005, код 09807750, місце знаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441,00 гривень.

Таким чином, судом встановлено, що загальна сума заборгованості позивача становить 453876,17 грн. (405 789,89 грн. + 44 645,25 грн. + 3441,00 грн.).

Разом з тим, відповідачем не зазначено у спірній постанові, яким чином він визначив її розмір у сумі 5076,81 доларів США та 4808,62 грн., якщо з зазначеного ним розрахунку основної винагороди вбачається " 50768,16 х 10 % = 5076,81 грн."

З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, відповідачем неправильно визначено розмір основної винагороди.

Отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині оскарження постанови від 26.03.2021 у виконавчому провадженні №64975577 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону №1404-VІІІ, витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Так, оскаржуваною постановою приватний виконавець визначив розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 100,00 грн.

Водночас, позивач не заперечує правильність визначення приватним виконавцем розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у такій сумі.

Доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови у зв`язку з тим, що вона не відповідає вимогам чинного законодавтсва, судом відхиляються, як необґрунтовані.

Отже, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, посилання позивача на загрозу повторного стягнення з нього розміру основної винагороди та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, внаслідок повторного пред`явлення виконавчого документа суд відхиляє, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях, помилковому тлумаченні положень Закону №1404 та спростовуються матеріалами справи.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Решта тверджень та посилань сторін судом не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про стягнення з боржника основної винагороди від 26.03.2021 у виконавчому провадженні №64975577.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Василенко Г.Ю.