Справа № 200/9148/21
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 р. Справа№200/9148/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Спільного українсько-російського підприємства ДЕКА у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю,

В С Т А Н О В И В:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Спільного українсько-російського підприємства ДЕКА у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (далі відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 35 516,00 грн. та 664,30 грн. пені, за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні середньооблікова кількість осіб з інвалідністю, яка мала бути працевлаштована на ТОВ ТД Український продукт у 2020 році складає 1 особа.

Згідно звіту підприємства за 2020 рік форми 10-ПОІ ТОВ ТД Український продукт було працевлаштовано 1 особу з інвалідністю, проте, згідно відомостей ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відповідача, кількість працевлаштованих інвалідів за 2020 р. складає 1 особа з інвалідністю, з листопада 2020 року, отже вказана особа не пропрацювала на підприємстві навіть половини звітного періоду.

Позивач зазначає, що відповідач протягом 2020 року не надавав до Маріупольського міського центру зайнятості звіти за формою №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), тому особи з інвалідністю центром зайнятості до відповідача на підприємство не направлялись.

Позивач вважає, що відповідач, згідно положень статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні має сплати суму адміністративно-господарських санкцій та пені за звітний 2020 рік у розмірі 35 516,00 грн. та пеню у розмірі 664,30 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, зазначив, що звіт за формою № 3-ПН подається до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії) і лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць.

При цьому періодичності подання такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Відповідач зазначив, що у звіті підприємства за 2020 рік форми 10-ПОІ було зазначено про працевлаштування у звітному періоді однієї особи з інвалідністю, а відповідач виконав вимоги закону щодо нормативу працевлаштованих осіб з інвалідністю .

Вказує, що на ТОВ ТД Український продукт фактично було працевлаштовано 16 осіб з інвалідністю, що перевищує мінімальну кількість на 3 особи, отже, відповідач не потребував допомоги Маріупольського міського центру зайнятості у сприянні працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим відповідач протягом 2020 року не надавав звіти за формою №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії).

У встановлений строк судом представник позивача надав відповідь на відзив у якому підтримав свою позицію щодо задоволення позовних вимог та серед іншого зазначив, що згідно інформації отриманої з листа Маріупольського міського центру зайнятості № 07/2261/16-16/21 від 18.06.2021 року, відповідач протягом 2020 року не надавав до Маріупольського міського центру зайнятості звіти формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії осіб з інвалідністю)», тому особи з інвалідністю центром зайнятості до відповідача на підприємство не направлялися.

Відповідно до п. 5 Розділу І «Загальні положення» Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» форма № 3-ПН подаються за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Представник позивача зазначив, що твердження відповідача про те, що ним у 2020 році було самостійно створено 1 робоче місце та виконано норматив робочих місць, для осіб з інвалідністю є необґрунтованим та не знаходить свого підтвердження, оскільки відповідачем до відзиву на позов не було додано жодного підтверджувального документу щодо створення саме у 2020 році робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Крім того, представник позивача звернув увагу на те, що середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, визначається по аналогії із середньообліковою кількістю штатних працівників, відповідно до Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2005 року № 286. Відповідно до частини першої пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2005 року № 286, середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватися відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.

Середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4,... 12 (п. 3.2.5 Інструкції № 286), тобто, для визначення показника «середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність», від якого і залежить чи виконало підприємство норматив із працевлаштування, необхідно підсумувати усі місяці, протягом яких особа з інвалідністю пропрацювала на основному місці роботи та поділити на 12 місяців звітного періоду. А число, що вийде, необхідно заокруглити до цілого числа відповідно до вимог п. 9 Інструкції № 591 від 27.08.2020 року).

Представник позивача вважає, що норми щодо працевлаштування осіб з інвалідністю будуть вважатися виконаними, якщо такі особи пропрацюють на підприємстві не менш ніж 6 місяців звітного року, а дані табельного обліку використання робочого часу працівника відповідатимуть цим шести місяцям звітного року згідно з частиною другою пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2005 року № 286».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року суд вирішив справу № 200/9148/21 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у даній справі на 04 жовтня 2021 року.

У зв`язку з перебуванням судді Бабіча С.І. у щорічній основній відпустці з 19 жовтня 2021 року по 23 жовтня 2021 року та з 25 жовтня 2021 року по 12 листопада 2021 року на лікарняному, розгляд справи було відкладено на 29 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 06 грудня 2021 року.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 06 грудня 2021 року не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Через канцелярію суду від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на те, що сторони чи їх представники у судове засідання не з`явились, суд приходить висновку про можливість розгляду справи без участі сторін у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Серова, будинок 1А, місто Маріуполь, Донецька обл., 87528 організаційно-правова форма - державна організація (установа, заклад), дата державної реєстрації: 18.07.1991, дата запису: 06.06.2011. Номер запису: 1 038936.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон України № 875-XII),спори, що виникають з правовідносин за статтями 19 і 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) у своїй діяльності поряд з законодавством керується Положенням про відділення Фонду, затверджене Наказом Фонду соціального захисту інвалідів № 105 від 25.10.2019 р., що визначає основні функції, завдання та повноваження відділення Фонду, до яких належать, зокрема, прийом звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, збір сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, облік заборгованості по сплаті сум адміністративно-господарських санкцій і пені та відповідна позовна робота у судах різних інстанцій.

Враховуючи викладене, позивач є суб`єктом владних повноважень у розумінні ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України та наділений правом звернення до адміністративного суду з даним позовом відповідно до ст. 43, 46 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач, Спільне українсько-російське підприємство ДЕКА у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (, місцезнаходження, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Архітектора Нільсена, б. 54).

21.02.2021 року на адресу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від відповідача надійшов звіт форми № 10-ПОІ «Про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік».

У наданому на виконання вимог чинного законодавства до позивача звіті форми № 10-ПОІ за 2020 рік СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО-РОСІЙСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ДЕКА У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (рядок 01) у 2020 році - 10 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) - 1 особа (з них за статтю - 1 чоловік та 0 жінок; за місцем проживання фактично проживають у місті - 1 чоловік та 0 жінок; за місцем проживання фактично проживають у сільських населених пунктах та селищах - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком від 18 до 35 років - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком від 36 до 60 років - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком понад 60 років - 1 чоловік та 0 жінок); кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (рядок 03) - 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників (рядок 04) 636,7 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника (рядок 05) 63,7 тис. грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (рядок 06) - (прочерк).

25.05.2021 р. позивач направив запит до ГУ ПФУ у Донецькій області щодо отримання інформації про середньооблікову кількість штатних працівників СПІЛЬНОГО УКРАЇНСЬКО-РОСІЙСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА ДЕКА У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ.

За інформацією ГУ ПФУ у Донецькій області, яка була сформована відносно страхувальника СПІЛЬНОГО УКРАЇНСЬКО-РОСІЙСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА ДЕКА У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, ) на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у відповідача становила:

за січень 2020 року складала 5 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за лютий 2020 року складала 7 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за березень 2020 року складала 8 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за квітень 2020 року складала 8 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за травень 2020 року складала 9 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за червень 2020 року складала 9 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за липень 2020 року складала 9 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за серпень 2020 року складала 12 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за вересень 2020 року складала 13 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за жовтень 2020 року складала 13 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за листопад 2020 року складала 14 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за грудень 2020 року складала 14 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю

Відповідно до розрахунку суми адміністративно господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів нараховано суму адміністративно-господарських санкцій в розмірі 35 516,00 грн. та 664,30 грн. пені (а.с. 10-11).

27.05.2021 р. позивачем було направлено запит до Маріупольського міського центру зайнятості № 03-13/652 щодо отримання інформації відносно подання відповідачем звітності за формою № 3-ПН, інформації щодо направлення до відповідача осіб з інвалідністю для працевлаштування, інформації про відмови з боку відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, інформації щодо запропонованих відповідачем в односторонньому порядку умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю, а також отримання інформації щодо наявності заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю.

23.06.2021 р. на адресу позивача надійшла відповідь на вищезазначений запит , відповідно до якої відповідач протягом 2020 року не надавав до Маріупольського міського центру зайнятості звіти формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії осіб з інвалідністю)», тому особи з інвалідністю центром зайнятості до відповідача на підприємство не направлялися.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року №875-XII (далі - Закон №875-XII).

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону №875-XII, підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Положеннями частини 3 статті 18 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 19 Закону №875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Нормами частини 5 статті 19 Закону №875-XII визначено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 20 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Частиною 5 статті 20 Закону №875-XII встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067-VI передбачено, що роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону №5067-VI, наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі - Наказ № 316).

Відповідно до п.п. 3-5 вищезазначеного Наказу №316, форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку. Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Судом встановлено, що відповідач до Маріупольського міського центру зайнятості з інформацією про потребу в працевлаштуванні осіб з інвалідністю, зокрема за Формою №3-ПН не звертався.

Крім того, особи з інвалідністю для працевлаштування до відповідача не направлялися і фактичних відмов у працевлаштуванні не було.

Відповідно до ст. 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

До обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю в силу приписів частини 3 статті 17, частини 1 статті 18, частин 2, 3 та 5 статті 19 Закону №875-ХІІ фактично віднесено укладання трудового договору з особою з інвалідністю, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості (в силу статті 21 Кодексу законів про працю України саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов`язку виконувати певну роботу, а у роботодавця обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці).

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067 та Наказом № 316; звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70; у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Отже, передбачена частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 17, частини 1 статті 18, частин 2, 3 та 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Обов`язок роботодавця зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для інвалідів, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування інвалідів, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №815/3117/18.

Перевіряючи фактичне виконання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, судом встановлено, що протягом 2020 року у позивача була працевлаштована особа з інвалідністю - ОСОБА_1 , що підтверджується наказом про прийом на роботу № 21-К від 05.11.2020 року, повідомленням про прийняття працівника відповідно до Постанови КМУ № 413 від 17.06.2015 року Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу (з доказами його направлення на адресу податкового органу) та копією довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОД № 022716 від 26.08.2009 року, відповідно до якої ОСОБА_1 підтверджено другу групу інвалідності безстроково.

Суд не приймає посилання позивача на те, що одна з осіб з інвалідністю не пропрацювала на підприємстві навіть половину звітного періоду та звертає увагу позивача на те, що законом чи підзаконними нормативно - правовими актами не вставлено кількість днів чи місяців у звітному році протягом якого особа з інвалідністю має пропрацювати на підприємстві, щоб підприємство вважалось таким, що виконало норматив з працевлаштування.

З тих же підстав, не приймаються і посилання на Інструкцію зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2005 р. № 286, оскільки вона встановлює лише порядок вирахування середньооблікової кількості працівників та не містить норм, щодо нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Таким чином, з наданих відповідачем суду доказів видно, що протягом 2020 року у позивача працювала особа з інвалідністю, отже позивачем виконано норматив працевлаштування осіб з інвалідністю, встановлений законом (1 особа з інвалідністю).

На спростування вказаних обставин позивачем належних та допустимих доказів не надано.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог. судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись Законом України "Про зайнятість населення", "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Спільного українсько-російського підприємства ДЕКА у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - відмовити повністю.

Повне судове рішення складене 07 грудня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 КАС України.

Суддя С.І. Бабіч