Справа № 953/7351/21
Суддя: Лях М. Ю.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/7351/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

за участю секретаря судових засідань -Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Гудкова Павла Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ДПО18 №633223 від 09.04.2021 р. про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн. та справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обгрунтування позову зазначає, що дії інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Гудкова П. І. щодо винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, є протиправними, дискримінаційними, оскільки обмеження, встановлені Митним кодексом України стосовно порушення строків тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України він не порушував.

При цьому, позивач зазначає, що при винесенні вищезазначеної постанови інспектором патрульної поліції порушено норми Конституції України, Законів України «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», так як, інформація з митних баз даних, яку використовував інспектор патрульної поліції, яка, зокрема, містить інформацію стосовно ввезення транспортних засобів, митного режиму ввезення транспортних засобів, осіб, відповідальних за дотримання митного режиму ввезення транспортних засобів, є інформацією з обмеженим доступом, її використання, обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди не допускається, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, а таку згоду позивачем не було надано.

Також, позивачем зазначено, що він розраховував на виконання працівниками патрульної поліції меморандуму, який було підписано в грудні 2019 р. між громадською організацією «Авто Євро Сила» і міністром МВС про не притягнення до відповідальності власників автомобілів на європейській реєстрації до прийняття закону про доступне розмитнення. Кабмін пообіцяв розглянути законопроект №2342 про внесення змін до Митного кодексу України на першому засіданні в новому році 14 січня 2020 р. Також, постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності було винесено безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання йому часу на реалізацію своїх прав. Також, працівниками патрульної поліції не було складено протокол про адміністративне правопорушення, що не дало йому можливості навіть ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, як вважає позивач, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніякого пояснення відповідачем у позивача не відбиралося, в оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені. З огляду на вищевикладене, оскільки відсутні докази порушення позивачем ПДР України, тобто вчинення ним правопорушення, вищезазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

В наданому відповідачем відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та просить суд в його задоволенні повністю відмовити. При цьому, в обгрунтування заперечень посилався на те, що 09.04.2021 приблизно 13.13 поблизу будинку 356-Б на проспекті Гагаріна у місті Харкові за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 №TC 000706 виявлений рух транспортного засобу Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 103 км/год., що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 53 км/год. та порушенням п. 12.4. Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП. В ході перевірки відомостей щодо цього ТЗ відносно ТЗ порушено строки переміщення транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України, які встановлені ст. 95 Митного кодексу України (для автомобільного транспорту - 10 діб), ст. 380 Митного кодексу України, ст. 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст.121 КУпАП. Згідно ІПНП транспортний засіб ввезено тимчасово ввезено на територію України 23.04.2017 р. терміном до 10 днів (в митному режимі транзит) ОСОБА_2 та транспортний засіб використовувала інша особа, ОСОБА_1 , який не ввозив його на митну територію України. Інспектором патрульної поліції відносно цього водія, позивача по справі, винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 та ч. 8 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. Під час розгляду справи ОСОБА_1 , факт експлуатації та керування ТЗ не заперечував, вказав, що він придбав цей автомобіль для особистих цілей, клопотань щодо перенесення часу розгляду справи, надання письмових пояснень чи бажання скористатися правовою допомогою не заявляв. На підставі статті 35 Закону Україні «Про Національну поліцію» інспектор пояснив водію суть правопорушення, водію в повному обсязі було роз`яснено його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. Жодних клопотань останній інспектору патрульної поліції не заявляв. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, тому була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення.

При винесенні оскаржуваної постанови, інспектор керувався положеннями ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому, він діяв у межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права. Відносно порядку винесення оскаржуваної постанови відносно позивача, відповідач зазначив, що відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У таких випадках, відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП. Отже, посилання позивача щодо неправомірності проведення розгляду справи на місці вчинення правопорушення та порушення цим прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. Посилання позивача на нормативний документ про відтермінування застосування відповідальності за порушення порядку ввезення ТЗ на митну територію Україну також є незаконним та свідчить про бажання останнього уникнути відповідальності за скоєне. Законом №2612 від 18.11.2018 р., який набув чинності 22.11.2018 р., було внесено зміни КУпАП та ст. 121 доповнено частиною 8, якою встановлена відповідальність водіїв ТЗ щодо яких порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, цей закон був чинним на момент винесення оскаржуваної постанови, тому вказаний позивачем меморандум жодним чином не міг цю відповідальність відтермінувати.

Крім того, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого використання, до яких відноситься автомобіль Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 , можуть використовувати на митній території України виключно громадяни, які ввезли зазначений ТЗ в Україну для їх особистих потреб, та не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам, а вищезазначений автомобіль використовував позивач по справі, який не є особою, якою було ввезено його в Україну, що також є порушення діючого законодавства України. Також, працівники поліції мають право на отримання відомостей, які знаходяться в базах даних державних органів влади і які стосуються обставин ввезення, митного оформлення та перебування на території України транспортних засобів, враховуючи закріплені ст.25, 27 ЗУ «Про національну поліцію» повноваження. Звертає увагу суду, що зі сторони позивача не надано жодних доказів, що спростовують факт правопорушення та порушення інспектором прав останнього під час розгляду справи. Сам розгляд справи відбувся у відповідності до вимог законодавства. Позивачу було роз`яснено його права та обов`язки, продемонстровано відеозапис порушення правил дорожнього руху, а тому у задоволені позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено дослідженими у справі доказами, ОСОБА_1 09.04.2021 приблизно 13.13 поблизу будинку 356-Б на проспекті Гагаріна у місті Харкові керував транспортним засобом Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 103 км/год., що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 53 км/год., чим порушив п. 12.4. Правил дорожнього руху, швидкість руху вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 №TC 000706 та при перевірці було встановлено, що відносно ТЗ порушено строки переміщення транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України, які встановлені ст. 95 Митного кодексу України (для автомобільного транспорту - 10 діб), ст. 380 Митного кодексу України, ст. 16, 31 Закону України «Про дорожній рух».

У зв`язку з чим, інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Гудковим П. І. винесено постанову серії ДПО18 №633223 від 09.04.2021 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 3 ст.122 та ч. 8 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн. (а.с.17)

В частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за порушення п. 12.4. Правил дорожнього руху позивачем вищезазначена постанова не оскаржується, тобто, позивач визнає факт порушення ним п. 12.4. Правил дорожнього руху та правомірність винесення постанови про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями частини 1 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух" №3353-XII.

Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно ч.5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Разом з цим, ст. 31 цього ж Закону визначає, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

Статтею 380 Митного кодексу України, визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України. Тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Стаття 381 Митного кодексу України дозволяє громадянам поміщувати у митний режим транзиту транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

Переміщення транспортних засобів особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України здійснюється у строки, встановлені ст. 95 Митного кодексу України, яка встановлює строк на транзитне переміщення автомобільного транспорту - 10 діб.

Положеннями частини 8 статті 121 КУпАП регламентовано, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене частиною 8 статті 121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" регламентовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить, зокрема, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Враховуючи склад адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП та є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване у режимі відеозапису, відсутність у інспектора поліції обов`язку скласти в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення, доводи позивача на відсутність складеного протоколу про адміністративне правопорушення, в якості доказу порушення відповідачем процедури розгляду адміністративної справи, судом відхиляються.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанові ВСУ від 14 лютого 2018 року по справі №536/583/17.

Статтею 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1, 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, можливість винесення інспектором поліції постанови у справі про адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП на місці вчинення адміністративного правопорушення, доводи позивача про порушення цим його прав, в якості доказу порушення відповідачем процедури розгляду адміністративної справи, судом також відхиляються.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України ва дміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Позивачем по даній справі не спростовано того, що станом на 09.04.2021 року (момент винесення постанови) транспортний засіб Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 знаходився у його у володінні, користуванні та розпорядженні.

Доказів щодо продовження митними органами строку поміщення в митний режим транзиту з метою прохідного транзиту через митну територію України транспортного засобу Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 або його оформлення для вільного обігу на митній території України зі сплатою митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів, матеріали справи не містять.

Вищезазначене підтверджує встановлені інспектором поліції під час розгляду адміністративної справи обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не помішувала в митний режим транзиту.

Таким чином, аналізуючи надані суду сторонами по справі докази, судом встановлено, що позивачем належних та допустимих доказів, які спростовують факт порушення ним Правил дорожнього руху та керування транспортним засобом, щодо якого порушено строки його тимчасового переміщення в митному режимі транзиту та неправомірну експлуатацію транспортного засобу, ввезеного іншою особою, яка поміщувала його в митний режим транзиту, а не позивачем, суду не надано.

Тоді як, надані відповідачем докази підтверджують, що працівники патрульної поліції діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Також, необізнаність позивача щодо діючого законодавства України не є підставою для скасування відповідальності за порушення вимог діючого законодавства України.

Відповідно до ст. 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.

Разом з цим, стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додатковіобов`язки у правовому полі.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України від 08 листопада 2018 року №2612 статтю 121 КУпАП доповнено частиною 8, якою передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, зміни набули чинності 25.11.2018 р.

Дійсно, 22.09.2019.р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо відтермінування застосування штрафних санкцій за порушення порядку ввезення транспортних засобів на митну територію України» від 12 вересня 2019 року № 73.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень цього закону передбачено, що тимчасово, до 31 грудня 2019 року включно, особи, відповідальні за дотримання умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту щодо транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД, ввезених на митну територію України, звільняються від адміністративної відповідальності, передбаченої: частиною четвертою статті 469 Митного кодексу України; частинами шостою і сьомою (в частині керування транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку) та частинами восьмою і дев`ятою (в частині керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України) статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

До транспортних засобів, що класифікуються за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД (в редакції діючій на момент набуття чинності ЗУ № 73 від 12 вересня 2019 року) відносяться автомобiлi легковi та iншi моторні транспортнi засоби, призначенi головним чином для перевезення людей (крiм моторних транспортних засобів товарної позицiї 8702), включаючи вантажопасажирськi автомобiлi-фургони та гоночнi автомобiлi.

Однак, на момент винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності станом на 09.04.2021 р. відтермінування застосування відповідальності за порушення порядку ввезення ТЗ на митну територію Україну, встановлені вищезазначеним законом від 12 вересня 2019 року № 73, вже не діяли.

Таким чином, посилання позивача на проект Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо відтермінування застосування штрафних санкцій за порушення порядку ввезення транспортних засобів на митну територію України» є безпідставним, оскільки цим законом штрафні санкції було відтерміновано лише до 31 грудня 2019 р. та подальше продовження строку відтермінування не відбулося.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, час, місце вчинення якого підтверджено наданим відповідачем відомостями з бази даних Національної поліції ІПНП та доказами, відсутність яких б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 28.11.2018 у справі № 537/1214/17, від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17.

Відповідно до ч. 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

Аналізуючи обставини по справі та досліджені судом матеріали справи, а також зважаючи на наявність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а постанову серії ДПО18 №633223 від 09.04.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП- залишити без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 2, 3, 5-10, 20, 77, 94, 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 263, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Гудкова Павла Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя -