Справа № 580/1748/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року справа № 580/1748/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Руденко Алли, розглянувши у письмовому провадженні у загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

30.03.2021 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 26.02.2021 №56 о/с, яким позивача звільнено з посади слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 01.03.2021, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби;

- поновити позивача на посаді слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, а за відсутності такої посади на іншій рівнозначній посаді слідчого в цьому (або іншому) Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 5247 грн. 38 коп. на день, виходячи з виплат за грудень 2020 року та січень 2021, як за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню позивача із займаної посади;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, 869 666 грн. 95 коп.: в т.ч. 810 716 грн. сума компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час за період з грудня 2018 року по лютий 2021 року; 58 950 грн. 95 коп. сума інфляційних втрат, розмір яких визначено станом на 25.03.2021, у зв`язку з затримкою термінів виплати компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час за період з грудня 2018 року по січень 2021 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що був призначений на посаду слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) ТУ ДБР у м. Мелітополі з 23.11.2018 за результатами конкурсу та склав присягу державного службовця. 23.11.2020 позивачу було вручено попередження від 18.11.2020 №17-09/13667/9-23/2020 за підписом директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Гаврилюка І.Д. про наступне вивільнення з 01.02.2021 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури ТУ ДБР у м. Мелітополі відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 №202дск «Про затвердження змін штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі», та відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами», та подальше звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Позивач зазначає, що його не було ознайомлено з вказаними наказами та не запропоновано рівнозначну або нижчу вакантну посаду.

У подальшому 28.01.2021 листом за підписом директора ТУ ДБР у м. Мелітополі було відкликано попередження про наступне вивільнення від 18.11.2020 №17-09/13667/9-23/2020 та вручено нове попередження про наступне вивільнення №17-09/459/9-23/2021 від 26.01.2021 з 01.03.2021 та подальше звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», та наказом т.в.о. ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_2 від 26.02.2021 №56о/с звільнено від займаної посади з 01.03.2021 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби.

Позивач вважає, що звільнений з підстави, яка не передбачена п. 1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», оскільки формулювання підстави звільнення не відповідає вказаній нормі.

Також у попередженні про звільнення має місце відмінність у формулюванні підстави звільнення, а саме» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури ТУ ДБР у м. Мелітополі, затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі», що не відповідає формулюванню підстав звільнення, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». На думку позивача вказане свідчить про те, що його попереджено про звільнення з одних підстав, а звільнено з інших підстав.

Наказ про звільнення позивача підписаний т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойваном Я.М., який не є керівником державної служби і до його компетенції не відноситься звільнення державних службовців, оскільки відповідно до Указу Президента України «Про переліки посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами» від 05.05.2020 №166 посада директора Державного бюро розслідувань включена до переліку посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського начальницького складу, а відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 2 та ст. 91 Закону України «Про державну службу» керівником державної служби в державному органі є посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, та до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби. Тобто керівник державної служби має сам бути державним службовцем. Вказане є прогалиною у законодавстві, для усунення якої до Верховної Ради України подано відповідний законопроект.

Позивач стверджує, що скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису фактично не відбулось.

Так, Законом України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань було визначене як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 №305-1Х було змінено правовий статус Державного бюро розслідувань та визначено останнє як державний правоохоронний орган, на якого покладаються завдання щодо запобігання , виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції та визначено, що службу в ДБР проходять особи рядового та начальницького складу ДБР.

Водночас вказаним Законом були визначені гарантії працівників-державних службовців, які були призначені за конкурсом на відповідні посади до набрання чинності змінами у Закон, а саме: відповідно до п.п. 4 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 №305-1Х працівники ДБР, які перемогли у конкурсах для призначення на посади слідчих, оперуповноважених продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення повноважень на посаді відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань» з урахуванням внесених цим Законом змін, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Отже сам факт визначення посади слідчого Третього слідчого відділу ТУ ДБР у м. Мелітополі посадою рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань не є підставою звільнення позивача.

Крім того, наказ про звільнення прийнято всупереч прямій забороні, визначеній у Законі України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 №305-1Х, оскільки вказаним Законом передбачено наступне звільнення у порядку, передбаченому Законом України «Про Державне бюро розслідувань», а не у порядку, передбаченому Законом України «Про державну службу».

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 №305-1Х набрав законної сили 27.12.2019, отже звільнення позивача з посади державної служби у зв`язку зі зміною штатного розпису та необхідністю заміщення даної посади особою рядового і начальницького складу прямо суперечить п.п. 4 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 №305-1Х.

Позивач також зазначає, що гарантії від звільнення після набрання чинності Закону від 03.12.2019 №305-1Х пов`язані з тим, що правовий статус слідчого не змінився. Так, посада слідчого ТУ ДБР, на яку був призначений позивач, віднесена до посад, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, згідно наказу ДБР від 19.08.2019 №194, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.08.2019 за №965/33936 «Перелік посад у центральному та територіальних органах Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами». Отже позивач з 23.11.2018 по 01.03.2021 без жодних застережень виконував обов`язки слідчого незалежно від зміни правового статусу Державного бюро розслідувань.

Наказом Держаного бюро розслідувань №202дск від 20.10.2020 «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі» передбачені слідчі відділи, отже новостворена структура аналогічна старій і кількість слідчих не змінена, отже посада слідчого не скорочена. Проте дещо змінена назва.

Напрями діяльності слідчого та його повноваження визначені Кримінальним процесуальним кодексом та законом України «Про Державне бюро розслідувань» і у зв`язку зі зміною назви займаної посади вказані повноваження, завдання та функції не змінюються. Отже посади слідчого за переліком функціональних завдань та обов`язків, повноважень і відповідальності є аналогічними та рівнозначними.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.07.2020 у справі №816/654/17 у разі скорочення посади умовою припинення державної служби є відмова від переведення на іншу посаду, або для цього об`єктивно немає можливості.

Водночас позивач надсилав відповідачу заяву від 17.02.2021, у якій надав згоду на переведення його на посаду слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі або у іншому територіальному управлінні ДБР, однак 09.03.2021 на його електронну адресу надійшла відповідь про відсутність підстав для задоволення цієї заяви.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державне бюро розслідувань» гранична чисельність центрального апарату та територіальних управлінь ДБР становить 1 тис. 600 осіб і не змінилась, отже жодні зміни щодо граничної чисельності працівників ДБР не відбулись.

Відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (зі змінами, які набрали чинності 06.03.2021) одночасно з попередженням про звільнення керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі. Поняття «рівнозначна посада» міститься як в Законі України «Про державну службу», так і в Законі України «Про Державне бюро розслідувань» щодо осіб рядового і начальницького складу (ч. 5 ст. 14 цього Закону). Тому з урахуванням гарантій, які надані слідчим ДБР перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 №305-1Х відповідач мав обов`язок перевести позивача на рівнозначну посаду слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі, категорія якої змінена на особу рядового та начальницького складу.

Переважним правом позивач вважає наявність у нього допуску до державної таємниці.

Виходячи зі змісту попередження про звільнення, посада слідчого як посада державної служби фактично існувала до 28.02.2021, отже позивач повинен бути звільнений з посади 26.02.2021 (останній робочий день). Проте позивач звільнений 01.03.2021, що свідчить про відсутність реального її скорочення.

Позивач також зазначає про дискримінаційність ст. 87 Закону України «Про державну службу», оскільки вказана стаття у редакції, яка діяла на час звільнення позивача, не містила гарантій для державних службовців при їх звільненні у випадку реорганізації або ліквідації державного органу у порівнянні з гарантіями працівників у приватному секторі.

Позивач послався на практику Європейського Суду та зазначає, що його звільнення є втручанням у право на приватне життя, вчиненим з перевищенням повноважень представників держави при виконанні службових обов`язків, і підлягає ефективному захисту шляхом скасування наказу про звільнення. поновлення позивача на посаді слідчого та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву вказав, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 №305-1Х, який набрав чинності з 27.12.2019, Державне бюро розслідувань набрало статусу державного правоохоронного органу, у зв`язку з чим Указом Президента України від 05.02.2020 №41/2020 була затверджена нова організаційна структура ДБР.

На виконання вказаного Указу наказом ДБР від 14.02.2020 №42 було затверджено нову структуру системи ДБР.

Для забезпечення ефективності та належного виконання покладених на ДБР завдань як державного правоохоронного органу щодо запобігання, виявлення. Припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції, слідчі ДБР повинні відноситись до осіб рядового і начальницького складу.

З комплексного аналізу положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» вбачається, що законодавцем передбачено єдиний можливий варіант призначення особи на посаду рядового та начальницького складу в добровільному порядку за результатами відкритого конкурсу, який на відміну від конкурсу на посади державної служби передбачає проходження військово-лікарської комісії, тестів на фізичну підготовку.

Також Законом України «Про Державне бюро розслідувань», зокрема статтею 143, не передбачено переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, що підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом. Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця, та у разі виведення скороченої посади із штатного розпису відбувається звільнення працівника. Оскільки посада слідчого виведена з категорії державної служби у Третьому слідчому відділі (відділі з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі, позивач підлягав звільненню.

Щодо доводів позивача про те, що наказ про звільнення підписаний неуповноваженою особою, то відповідно до вимог ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» директор територіального управління ДБР (або особа, яка виконує тимчасово його обов`язки) призначає на посади та звільняє з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються директором ДБР; видає в межах своїх повноважень накази і розпорядження.

Набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 №305-1Х не свідчить про відсутність керівника державної служби в ДБР, оскільки посада директора ДБР залишається вищою посадою служби в ДБР, а ст. 12 і ст. 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» наділяє директора (або особу, що виконує його обов`язки) всіма притаманними для керівника державної служби повноваженнями.

Вказане підтверджується науково-правовим висновком Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України.

Щодо обов`язку відповідача застосувати переважне право залишення на посаді, передбачене законодавством про працю, то чинними на час звільнення позивача з посади нормами статті 87 Закону України «Про державну службу» не було передбачено застосування до державних службовців іншого законодавства про працю, та обов`язку у разі скорочення посади пропонувати іншу рівнозначну або нижчу посаду.

Щодо посилання позивача на практику Європейського Суду з прав людини, то наведена практика не є застосовною по відношенню до спірних відносин, оскільки спір у справі виник на підгрунті незгоди позивача зі змінами в законодавстві.

Щодо інших доводів позивача, то посади державної служби та посади рядового і начальницького складу є посадами різних категорій посад з власним правовим статусом, який врегульований різними законами, мають різні кваліфікаційні вимоги та до таких посад застосовуються різні умови проходження конкурсу (зокрема, конкурс для посад рядового та начальницького складу передбачає проходження військово-лікарської комісії, тестів на фізичну підготовку), і в силу приписів ст. 143 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» переведення між посадами різних категорій не передбачене.

Щодо відсутності скорочення чисельності працівників ДБР, то всі слідчі слідчого управління ТУ ДБР, в т.ч. начальники слідчих відділів та їх заступники були скорочені та звільнені.

Позивач надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що висновок експерта має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

Щодо доводів відповідача про різні кваліфікаційні вимоги, то Кваліфікаційними вимогами та критеріями професійної придатності для зайняття посади слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі), Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) та Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні» ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, затверджених наказом ДБР від 05.11.2020 №647 передбачена вимога щодо стажу роботи не менше 3-х років на посадах слідчих у підрозділах та/або на посадах, пов`язаних з процесуальним керівництвом досудовим розслідуванням, або досвід роботи на посадах у слідчих підрозділах ДБР. Отже посада слідчого (державна служба) та посада слідчого (посада рядового та начальницького складу), має ті ж самі функції, повноваження та кваліфікаційні вимоги і критерії професійної придатності. Водночас для слідчих виконання нормативів з фізичної підготовки чинним законодавством не передбачені.

Щодо посилання відповідача на непроходження позивачем військово-лікарської комісії як обов`язкової умови для призначення на посаду слідчого, то 17.02.2021 позивач звертався із заявою про надання згоди на переведення на посади слідчого, старшого слідчого та зазначав про згоду пройти військово-лікарську комісію, проте відповідач відмовив позивачу.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив. у яких зазначив, що згідно з наказом ДБР від 31.01.2020 №11 ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі на 2020 рік» затверджена штатна чисельність ТУ ДБР у м. Мелітополі становила 115 штатних посад, з них в слідчому управлінні зі штатною чисельністю 53 посади державної служби.

Відповідно до змін до штатного розпису на 2020 рік №6 ТУ ДБР у м. Мелітополь, затвердженому наказом ДБР від 20.10.2020, №202 дск та введеному в дію з 01.03.2021 наказом ДБР від 30.12.2020 №303 дск слідче управління ТУ ДБР у м. Мелітополі виведено зі штатного розпису та скорочено 53 посади державної служб, введено до штатного розпису 24 посади начальницького та середнього складу з урахуванням всього штатної чисельності в ТУ ДБР у м. Мелітополі 75 штатних одиниць.

Вказаним підтверджується фактичне скорочення посад слідчих.

Щодо дати звільнення, то 30 календарний день з моменту попередження припадав на суботу 27.02.2021, тому позивач звільнений 01.03.2021 у перший робочий день.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою суду від 07.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.04.2021 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 у адміністративній справі №580/1748/21 та виділені у самостійне провадження з присвоєнням нового номеру справи позовні вимоги про стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, 869 666 грн. 95 коп.: в т.ч. 810 716 грн. - сума компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час за період з грудня 2018 року по лютий 2021 року; 58 950 грн. 95 коп. сума інфляційних втрат, розмір яких визначено станом на 25.03.2021, у зв`язку з затримкою термінів виплати компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час за період з грудня 2018 року по січень 2021 року.

Ухвалою суду від 14.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач у судовому засіданні 27.09.2021 позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача Бурашнікова О. у судовому засіданні 27.09.2021 проти позову заперечила, у задоволенні позову просила відмовити.

У судовому засіданні були оголошені перерви до 18.10.2021, 04.11.2021, 16.11.2021, 23.11.2021.

У судове засідання, призначене на 23.11.2021, позивач та представник відповідача не прибули.

Позивач про причини неявки не повідомив.

Відповідач подав клопотання від 22.11.2021, яким просив визнати поважними причини неявки представника у судове засідання, призначене на 23.11.2021, та відкласти на іншу дату.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за їх відсутності у разі неявки в судове засідання без повідомлення про причини неявки (п.1), повторної неявки незалежно від причини неявки (п. 2).

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явились у судове засідання, хоча були повідомлені про дату. час і місце судового засідання. суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене. суд здійснює розгляд справи у письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 від 20.10.2014 та наказу від 22.11.2018 №220/с позивач у справі ОСОБА_1 наказом ТУ ДБР у м. Мелітополі від 22.11.2018 №22/ос був призначений на посаду слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) з 23.11.2018 як обраного за конкурсом.

23.11.2018 позивач склав присягу державного службовця.

Наказом від 28.11.2018 №25о/с позивач переведений на посаду слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.

Наказом ДБР від 20.10.2020 №202 дск «Про затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі» (зі змінами, внесеними наказом ДБР від 30.12.2020 №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань»), наказом ДБР від 25.01.2021 №43 дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на 2021 рік» внесено зміни до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі, згідно з якими посади державної служби слідчих слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі виведені зі штатного розпису, та введені нові посади старшого та середнього начальницького складу, такі як старший слідчий в особливо важливих справах (підполковник ДБР), старший слідчий (майор ДБР), та слідчий (капітан ДБР).

Всього скорочено 53 посади державної служби, з них 43 посади слідчих, введено в штатний розпис 24 посади, з них 19 посад старших слідчих та слідчих.

Крім цього, виведені зі штату слідче управління та Перший слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції), Другий слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя), і Третій слідчий відділ (відділ з розслідування військових злочинів).

Натомість введені Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Мелітополі), Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Запоріжжі), та Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Херсоні).

28.01.2021 ТУ ДБР у м. Мелітополі подало Інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, згідно з якою заплановано звільнення 50 осіб, з них слідчих 43 особи.

28.01.2021 за №17-09/459/9-23/2021 від 26.01.2021 позивачу було вручено письмове попередження про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури територіального управління Державного бюро розслідувань, яким попереджено про наступне скорочення посади слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, яку позивач обіймає, з 01 березня 2021 року, та наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, від 26.02.2021 №56 о/с відповідно до пункту 1 частини першої, частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України

«Про державну службу» керуючись пунктами 2, 5 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» позивача звільнено з посади слідчого Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, 01.03.2021 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби.

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач звернувся з позовом до суду.

Нормативно-правові акти, які регулюють спірні відносини.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

12.11.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Державне бюро розслідувань», який визначає правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань.

03.12.2019 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення Державного бюро розслідувань» №305-1Х, який набрав чинності 27.12.2019, та яким внесено зміни до Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Зокрема, змінено правовий статус Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно з частиною першою статті 14 вказаного Закону до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Згідно частини 4 статті 14 вказаного Закону Порядок присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань та їх співвідношення з іншими спеціальними, а також військовими званнями і рангами державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 6 статті 14 вказаного Закону порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами. На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За приписами частини другої статті 14 цього ж Закону служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 889-VIII).

Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

В силу пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Позиція суду.

Судом встановлено, що позивач був призначений слідчим Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) з 23.11.2018 як обраний за конкурсом з подальшим переведенням на посаду слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі та 23.11.2018 склав присягу державного службовця.

Отже позивач проходив службу в ТУ ДБР у м. Мелітополі в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про державну службу».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення Державного бюро розслідувань» №305-1Х, який набрав чинності 27.12.2019, внесено зміни до Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та визначено, що до працівників Державного бюро розслідувань належать, зокрема, особи рядового і начальницького складу.

Позивач та відповідач не заперечують, що посада слідчого віднесена до посад, які займають особи рядового і начальницького складу.

У зв`язку зі зміною правового статусу працівників ДБР та визначенням посад, які займають особи рядового і начальницького складу, Державним бюро розслідування були внесені зміни до структури та штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі, які введені в дію з 01.03.2021.

Так, Наказом ДБР від 20.10.2020 №202 дск «Про затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі» (зі змінами, внесеними наказом ДБР від 30.12.2020 №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань»), наказом ДБР від 25.01.2021 №43 дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на 2021 рік» внесено зміни до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі, згідно з якими посади державної служби слідчих слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі виведені зі штатного розпису, та введені нові посади старшого та середнього начальницького складу, такі як старший слідчий в особливо важливих справах (підполковник ДБР), старший слідчий (майор ДБР), та слідчий (капітан ДБР).

Всього скорочено 53 посади державної служби, з них 43 посади слідчих, введено в штатний розпис 24 посади, з них 19 посад старших слідчих та слідчих.

Крім цього, виведені зі штату слідче управління та Перший слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції), Другий слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя), і Третій слідчий відділ (відділ з розслідування військових злочинів).

Натомість введені Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Мелітополі), Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Запоріжжі), та Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Херсоні).

Отже відбулись зміни у структурі та штаті ТУ ДБР у м. Мелітополі, та чисельна кількість слідчих була скорочена.

28.01.2021 за №17-09/459/9-23/2021 від 26.01.2021 позивачу було вручено письмове попередження про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.

Наказом ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, від 26.02.2021 №56 о/с відповідно до пункту 1 частини першої, частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України

«Про державну службу» керуючись пунктами 2, 5 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» позивача було звільнено з посади слідчого Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, 01.03.2021 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби.

Отже предметом спору у цій справі є звільнення позивача із займаної посади у зв`язку зі зміною структури та скороченням штату, підставою для яких слугувала зміна правового статусу слідчих Державного бюро розслідувань. а саме: зі статусу державних службовців на статус осіб рядового та начальницького складу військової служби.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідування» працівники Державного бюро розслідувань, які перемогли у конкурсах для призначення на посади слідчих, оперуповноважених продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення повноважень на посаді відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань» з урахуванням внесених цим Законом змін, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань (пункт 4).

Отже фактично даними нормами забезпечено збереження трудових відносин працівників ДБР в умовах зміни організаційно-штатної структури.

Проте вказані гарантії застосовуються у випадку, коли зменшення чисельності таких працівників не відбулось.

Водночас судом встановлено як зміну структури, так і зменшення чисельності слідчих внаслідок організаційних змін, що потребувало вивільнення працівників, зокрема, слідчих.

Судом встановлено, що позивач був прийнятий на посаду слідчого та склав присягу державного службовця, і категорія посад слідчих як державних службовців була виведена у зв`язку із заміщенням посад слідчих особами рядового і начальницького складу військової служби.

Визначення слідчого міститься у пункті 17 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України та означає службову особу органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Слід зазначити, що чинним законодавством імперативно не встановлено, до якої категорії посад має належати посада слідчого.

Отже при скороченні посад слідчих як державних службовців застосуванню підлягає Закон України «Про державну службу».

Згідно з частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції до набрання чинності Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX), процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначалась законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалось лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".

При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII і не передбачає обов`язку пропонувати працівнику, що звільняється, рівнозначну посаду.

Судом встановлено, що позивач був звільнений із займаної посади у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», отже наказ відповідача від 26.02.2021 №56 о/с є правомірним і скасуванню не підлягає.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №640/11024/20.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що наказ про звільнення від 26.02.2021 №56 о/с підписаний неуповноваженою особою, оскільки т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойван Я.М. не є керівником державної служби.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» директор територіального управління ДБР (або особа, яка виконує тимчасово його обов`язки) призначає на посади та звільняє з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються директором ДБР; видає в межах своїх повноважень накази і розпорядження.

Отже повноваження керівника територіального управління ДБР стосуються всіх працівників відповідного територіального управління, незалежно від їх правового статусу.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи сторін не мають правового значення для вирішення спору, тому суд не надає їм правової оцінки.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 24 грудня 2021 року.

Головуючий Алла РУДЕНКО