Справа № 340/6534/21
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/6534/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спроощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Новоархангельського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ( адреса: вул. Слави, 35, смт. Новоархангельськ, Кіровоградська обл., 26100)

про визнання неправомірною та скасування постанови.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду, в якому просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову Новоархангельського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.09.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 000,00 гривень у виконавчому провадженні №66768821.

Принагідно позивачка просить стягнути з Новоархангельського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн..

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що спірною постановою з неї стянуті витрати виконавчого провадження у сумі 24000,00 грн як за виконання рішення суду немайнового характеру. Натомість ОСОБА_1 вважає рішення Новорахангельського районного суду Кіровоградської області у справі №145/2191/18 суду, яким її зобов`язано повернути двоє дверей ОСОБА_2 , рішенням майнового характеру.

Ухвалою суду від відкрите провадження у даній адміністративній справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позовних вимог не визнав. У поданому відзиві на позов повідомив, зокрема, що рішенням Новорахангельського районного суду Кіровоградської області у справі №145/2191/18 ОСОБА_1 зобов`зяано повернути ОСОБА_2 двоє коридорних дверей, без зазначення грошового еквіваленту. За таких умов з позивачки обгрунтовано стягнуто виконавчий збір як за виконання рішення суду немайнового характеру.

Крім того, відповідач заперечив щодо розміру заявлених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2021 року Новорахангельським районним судом Кіровоградської області прийняте рішення у справі № №394/435/20.

Вказаним рішенням із відповідача - ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача - ОСОБА_1 12500 /дванадцять тисяч п`ятсот/ грн. заподіяної майнової шкоди, 500 /п`ятсот/ грн. заподіяної моральної (немайнової) шкоди, 2000 /дві тисячі/ грн. розмір витрат на оплату послуг адвоката та сплачений судовий збір в сумі 1681 /одну тисячу шістсот вісімдесят одну/ грн. 60 коп., а всього підлягає стягненню 16681 /шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят одна/ грн. 60 коп. У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язано повернути ОСОБА_2 двоє коридорних дверей.

Рішення суду набрало законної сили

12 серпня 2021 року Новоархангельським міськрайонним судом Кіровоградської області виданий виконавчий лист про зобов`язання боржника ОСОБА_1 повернути стягувачу ОСОБА_2 двоє коридорних дверей.

У свою чергу, 09 вересня 2021 року постановою державного виконавця Новоархангельського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрите виконавче провадження.

Того ж дня, спірною постановою з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 12 000,00 гривень.

Викладені обставини передували зверненю позивачки до суду з даним адміністративним позовом.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права та міркуваннями щодо їх застосування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 18 Закону №1404-VІІІ зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із приписами статті 26 Закону №1404-VIII:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт перший частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Суд враховує також, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю саме за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Згідно частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто у даному випадку мова йде про обрахування виконавчого збору при примусовому виконанні рішень майнового характеру.

У свою чергу, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону №1404-VІІІ).

Спір між сторонами виник щодо наявності підстав для стягнення з позивачки виконавчого збору у розмірі 12000 грн, тобто як за примусове виконання рішення немайнового характеру.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що рішення суду, звернуте до примусового виконання, має майновий характер, а отже виконавчий збір неправомірно обраховано, виходячи із двох мінімалних розмірів зарообітної плати.

Суд погоджується з позивачкою, виходячи з таких міркувань.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2021 рокуу справі №394/435/20 ОСОБА_1 зобов`язано повернути ОСОБА_2 двоє коридорних дверей.

Предметом відповідного спору було відшкодування позивачці ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди відповідачем - ОСОБА_2 .

В означеному рішенні суд прийшов до висновку, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання та повинен відшкодувати позивачці суму коштів, яку вона передала йому на придбання товару. А позивачка, в свою чергу, повинна повернути відповідачу отримані від нього міжкімнатні двері неналежної якості.

Відтак, вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12500 /дванадцять тисяч п`ятсот/ грн. заподіяної майнової шкоди, 500 /п`ятсот/ грн. заподіяної моральної (немайнової) шкоди, 2000 /дві тисячі/ грн. розмір витрат на оплату послуг адвоката та сплачений судовий збір в сумі 1681 /одну тисячу шістсот вісімдесят одну/ грн. 60 коп., а всього підлягає стягненню 16681 /шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят одна/ грн. 60 коп. У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язано повернути ОСОБА_2 двоє коридорних дверей.

За змістом частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII рішеннями немайнового характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Порядок виконання рішень немайнового характеру регулюється Розділом VIII Закону № 1404-VIII. До рішень немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, належать: рішення про відібрання дитини, встановлення побачення з дитиною, усунення перешкод у побаченні з дитиною (статті 64, 64-1 Закону № 1404-VIII); про поновлення на роботі (стаття 65 Закону № 1404-VIII); про виселення божника (стаття 66 Закону № 1404-VIII); про вселення стягувача (стаття 67 Закону № 1404-VIII); інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій.

Воднораз, майновий характер рішення виявляється у тому, що його об`єктом є благо, яке підлягає грошовій оцінці.

У спірних правовідносинах об`єктом вимоги є дія позивачки (боржника у виконавчому провадженні) щодо повернення стягувачеві майна, що піддається грошовій (вартісній) оцінці. При цьому виконання рішення суду щодо такого майна змінює його власника.

За таких умов суд дійшов висновку про те, що рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської №394/435/20 є рішенням майнового характеру. Відповідно, відсутні й правові підстави для стягнення з позивачки виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру - у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати (частина третя статті 27 Закону №1404-VІІІ).

На користь вказаної позиції свідчить і те, що у даному випадку дії державного виконавця щодо примусового виконання рішення суду про повернення ОСОБА_1 двох коридорних дверей не можуть обмежуватись лише перевіркою виконання рішення боржником.

З метою виконання рішення суду державний та приватний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, у разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; здійснювати інші повноваження, передбачені Законом № 1404-VIII.

Суд зазначає, що обов`язком державного та приватного виконавця є вжиття всіх передбачених законом заходів для виконання судового рішення. Якщо державному чи приватному виконавцю незрозуміло рішення, порядок його виконання, то виконавець не позбавлені можливості звернутись до суду з заявою про роз`яснення рішення суду, про встановлення порядку виконання рішення.

Таким чином, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржену постанову про стягнення з позивачки виконавчого збору в сумі 12000,00 грн, не дотримався принципу обґрунтованості акта індивідуальної дії, а відтак постанова Новоархангельського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.09.2021 про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачкою понесені судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 908,00 грн, які в силу приписів частини першої статті 139 КАС України підлягають присудженню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, до стягнення заявлені судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Вказана сума витрат на професійну правничу допомогу сплачена позивачем адвокату адвокатського об`єднання «Усатенко і Усатенко» Усатенку В.Ю. згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №141 від 25 вересня 2021 року на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 25 вересня 2021 року.

Водночас, відповідач, подаючи відзив на позовну заяву, наголосив на необгрунтованість заявлених до стягнення судових витрат.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

Так, за змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поряд з цим, частинами п`ятою, шостою статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, стаття 134 КАС України забезпечує право особи на правову допомогу, та, разом з тим, запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №200/14113/18-а, що в силу частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (зокрема, пункт 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункт 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд враховує, що надані представником позивача докази на підтвердження розміру витрат на оплату правничої допомоги відповідають вимогам частини 5 статті 134 КАС України. Воднораз, з огляду на те, що даний спір є справою незначної складності, розглядався судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу є неспівмірними в розумінні частини п`ятої статті 134 КАС України та підлягають зменшенню до 2200,00 грн.

Відтак, судові витрати у справі (судовий збір в сумі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2200,00 грн) належить розподілити відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, присудивши їх позивачціі з бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 271, 272, 287, 293, 295-297, підпунктом 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положенняКодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Новоаргенгельського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (адреса: вул. Слави, 35, смт. Новоархангельськ, Кіровоградська обл., 26100) про визнання неправомірною та скасування постанови задовольнити повністю..

Визнати протиправною та скасувати постанову Новоархангельського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.09.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 000,00 гривень у виконавчому провадженні №66768821.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2200,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Новоархангельського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 272 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене у 10-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук