Справа № 380/20296/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанов,-

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - ВПВР УЗПВР у Львівській області, відповідач), в якій просить суд:

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 ВП № 67320537;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 ВП № 67320466.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.08.2021 відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66396916 з примусового виконання виконавчого листа № 380/1766/21, виданого Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2018 по 03.09.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, з урахуванням проведених раніше виплат. В подальшому постановою відповідача від 01.11.2021 ВП № 67320466 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови ВП № 66396916 від 05.08.2021 про стягнення з ГУ ПФУ у Львівській області 24000,00 грн. виконавчого збору та ВП № 67320537 про стягнення з ГУ ПФУ у Львівській області мінімальних витрат виконавчого провадження. Протиправність оскаржуваних постанов від 01.11.2021 ВП № 67320466 та ВП № 67320537 позивач аргументує тим, що рішення суду у справі № 380/1766/21 виконано ГУ ПФУ у Львівській області ще до відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено відповідача листом від 20.08.2021. Також позивач вважає, що оскільки боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, то дані виконавчі документи підлягали поверненню стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». За наведених обставин позивач просить позов задовольнити та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 ВП № 67320537 з примусового стягнення мінімальних витрат на виконавче провадження та постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 ВП № 67320466 з примусового стягнення виконавчого збору.

Відповідач позов не визнав. Згідно поданого 14.12.2021 відзиву (вх. №13235ел) державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв в межах і в спосіб, що встановлений приписами Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснення дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. ГУ ПФУ у Львівській області не виконано рішення суду в справі № 380/1766/21 до моменту відкриття виконавчого провадження 05.08.2021. Так, позивач лише 20.08.2021 листом повідомив державного виконавця про виконання рішення суду, однак, дата перерахунку пенсії в копії розрахунку відсутня. В подальшому ГУ ПФУ у Львівській області на запит державного виконавця надано ще один лист від 22.10.2021 з розрахунком від 18.08.2021 про відсутність доплати ОСОБА_1 за період з 05.03.2019 по 03.09.2019. Враховуючи наявні докази виконання рішення суду № 380/1766/21, державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а постанови про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження правомірно виділено в окремі провадження. Враховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою судді від 23.11.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 06.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням осіб.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. 14.12.2021 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою суду від 15.12.2021 продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

На виконанні у ВПВР УЗПВР у Львівській області перебувало виконавче провадження ВП № 66396916 з примусового виконання виконавчого листа № 380/1766/21, виданого Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2018 по 03.09.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, з урахуванням проведених раніше виплат.

Державним виконавцем Тарабан О.О. 05.08.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66396916, яку скеровано сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем Тарабан О.О. 05.08.2021 прийнято постанови про стягнення з ГУ ПФУ у Львівській області виконавчого збору та мінімальних витрат на виконавче провадження.

Листом від 20.08.2021 за вих. № 1300-5308-8/74449 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило ВПВР УЗПВР у Львівській області про виконання рішення суду № 380/1766/21 та про проведений перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2018 по 03.09.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, з урахуванням проведених раніше виплат.

До листа від 20.08.2021 за вих. № 1300-5308-8/74449 ГУ ПФУ у Львівській області долучило розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою ОСОБА_1 .

В подальшому ГУ ПФУ у Львівській області на запит державного виконавця від 30.09.2021 надано ще один лист від 22.10.2021 № 1300-5308-8/94488 про виконання рішення суду 380/1766/21. До вказаного листа було долучено розрахунок від 18.08.2021 про відсутність доплати ОСОБА_1 за період з 05.03.2019 по 03.09.2019.

28.10.2021 державним виконавцем, керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

За виділеною в окреме виконавче провадження постановою про стягнення виконавчого збору від 05.08.2021 та постановою про стягнення мінімальних витрат на виконавче провадження державним виконавцем 01.11.2021 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67320466 та ВП № 67320537 відповідно.

Вказані постанови скеровано боржнику до виконання.

Вважаючи постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 ВП № 67320466 та ВП № 67320537 протиправними, ГУ ПФУ у Львівській області оскаржило такі до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За правилами передбаченими ч. 5 та ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Відповідно п.п. 2, 3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (з наступними змінами та доповненнями), фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції.

Про використання авансового внеску виконавець готує звіт, в якому наводить перелік витрат виконавчого провадження, здійснених за рахунок авансового внеску, із зазначенням сум коштів, сплачених на фінансування кожної з витрат. Звіт про використання авансового внеску підписується виконавцем та залишається в матеріалах виконавчого провадження.

У разі передачі виконавчого документа відповідно до пункту 7 розділу III цієї Інструкції, передачі виконавчого провадження відповідно до пунктів 4, 6 розділу V цієї Інструкції невикористаний авансовий внесок стягувача перераховується на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (приватного виконавця), якому передається виконавчий документ або виконавче провадження, одночасно з винесенням виконавцем постанови про передачу виконавчого документа (виконавчого провадження). До постанови про передачу виконавчого документа (виконавчого провадження) додається звіт про використання авансового внеску, в якому наводиться перелік витрат виконавчого провадження, здійснених за рахунок авансового внеску, із зазначенням сум коштів, сплачених на фінансування кожної з витрат.

Якщо витрати виконавчого провадження було здійснено за рахунок авансового внеску стягувача, ці кошти перераховуються стягувачу як повернення авансового внеску за рахунок стягнутих з боржника витрат виконавчого провадження.

У разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа невикористаний авансовий внесок повертається стягувачу не пізніше трьох робочих днів з дня винесення відповідної постанови.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.10.2021 ВП № 66396916 судом встановлено, що державний виконавець закінчив виконавче провадження керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, виконавчий збір не стягується лише якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом не береться до уваги твердження позивача про те, що ним що рішення суду у справі № 380/1766/21 виконано ще до відкриття виконавчого провадження, оскільки тільки на запит державного виконавця від 30.09.2021 ГУ ПФУ у Львівській області надано лист від 22.10.2021 № 1300-5308-8/94488 про виконання рішення суду 380/1766/21 з долученням відповідних доказів.

Таким чином, суд констатує факт виконання ГУ ПФУ у Львівській області рішення суду в справі № 380/1766/21 вже після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2021 ВП № 66396916.

Як вже було зазначено вище, 28.10.2021 державним виконавцем, керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Аналогічно і для постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

Таким чином, з позиції суду, державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 ВП № 67320537 та від 01.11.2021 ВП № 67320466 у повній відповідності до вимог законодавства, що регулює здійснення примусового виконання судових рішень та рішень інших органів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19, що в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Щодо доводів позивача, що боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Приписами ч. 1 ст. 3 цього ж Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею ж 7 зазначеного Закону встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Як встановлено судом, на виконанні у ВПВР УЗПВР у Львівській області перебувало виконавче провадження ВП № 66396916 з виконання виконавчого листа № 380/1766/21, виданого 30.07.2021 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2018 по 03.09.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, з урахуванням проведених раніше виплат, а не стягнення конкретно визначеного розміру суми боргу.

Таким чином, у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, вимоги до боржника мають зобов`язальний характер, тоді як за Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконуються рішення про стягнення коштів (з боржників, перелік яких визначено ч. 1 ст. 2 цього Закону), що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення загалом і в процесі стягнення виконавчого збору і витрат на виконавчого провадження зокрема.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.05.2020 у справі № 336/4615/17, від 09.07.2020 у справі № 806/2179/16, від 16.09.2020 у справі № 310/1512/17, від 07.10.2020 у справі № 815/3815/17, від 09.12.2020 у справі № 522/19758/18.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знаходять належного правового обґрунтування, тоді як відповідачем доведено правомірність свого рішення.

Оскаржувані постанови від 01.11.2021 прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом.

Відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено, ст. 139 КАС України не передбачено, а тому такі слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2021.

Суддя Потабенко В.А.