Справа № 600/2485/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/2485/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 17 травня 2021 року №24-347/14-21-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Глибочок, Великокучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: невідповідність положень частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області як суб`єкта владних повноважень, вирішити питання, щодо якого ОСОБА_1 звернулась з заявою від 26 квітня 2021 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позову зазначено, що після винесення рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі №600/1643/20-а, яке набрало законної сили, позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність. Однак за результатами розгляду заяви позивачу також було відмовлено у наданні такого дозволу з підстав невідповідності положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, що оформлено наказом Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області від 17 травня 2021 року №24-347/14-21-СГ. Позивач не погоджується із зазначеним наказом і вважає його протиправним, оскільки такий суперечить положенням частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, якою визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року (головуючий суддя ОСОБА_2 ) відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано в учасників справи додаткові докази.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №50-Р від 03 вересня 2021 року (у зв`язку з відрахуванням судді ОСОБА_2 зі штату Чернівецького окружного адміністративного суду відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя №1905/0/15-21 від 31 серпня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Чернівецького окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу голови суду №89-к/тр «Про відрахування зі штату Чернівецького окружного адміністративного суду судді ОСОБА_2 » від 03 вересня 2021 року) проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатом якого адміністративну справу №600/2485/21-а було передано для розгляду судді Лелюку О.П.

Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року (головуючий суддя Лелюк О.П.) прийнято дану справу до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; роз`яснено, що у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку.

Не погоджуючись з адміністративним позовом, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ОСОБА_1 в адміністративній справі №600/1643/20-а не заявляла жодних вимог зобов`язального характеру, а тому такі й не розглядались та не вирішувались судом. Водночас, оскаржуваний наказ відповідач вважає вмотивованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у липні 2020 року позивач зверталась до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність, за результатами розгляду якої наказом від 04 вересня 2020 року №24-2502/14-20-СГ Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області відмовлено у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області з підстав невідповідності положенням частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі №600/1643/20-а, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, - задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.09.2020 року №24-2502/14-20-сг про відмову ОСОБА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Глибочок, Великокучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з підстав невідповідності положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

26 квітня 2021 року позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області із заявою, в якій вона просила: передати їй безоплатно у власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,25 га, що розташована в адміністративних межах Великокучурівської сільської ради АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: «для ведення особистого селянського господарства»; надати дозвіл на розробку документації із землеустрою, на підставі якої може бути передана земельна ділянка яка пропонується для надання у власність ОСОБА_1 , а саме: земельна ділянка орієнтовною площею: 0,25 га, що розташована в адміністративних межах Великокучурівської сільської ради, АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: «для ведення особистого селянського господарства».

Проте наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 17 травня 2021 року №24-347/14-21-СГ позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: невідповідність положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із указаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно статей 2 та 3 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України Про землеустрій (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Частиною першою та другою статті 50 Закону України Про землеустрій визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з частинами першою та другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Абзацом 1 частини першої статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно пункту «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Аналізуючи зміст указаних норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

У разі відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначена частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні правові акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Крім цього, в силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Однак, зважаючи на зміст оскаржуваного наказу, суд звертає увагу на те, що відповідачем не наведено конкретних та чітко визначених з посиланням на норми права підстав відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка розташована у с. Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовною площею 0,25 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, виключний перелік яких встановлений у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України.

Суд наголошує, що при вирішенні спірних відносин відповідач повинен керуватися безпосередньо нормами Земельного кодексу України, і повноваження, якими він наділений щодо земельних питань, повинні випливати виключно з відповідних норм цього кодексу.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач у ході судового розгляду справи не довів законність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного наказу.

Невиконання законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі законодавства, яке регулює спірні відносини. Оскаржуваний наказ є необґрунтованим та без посилань на обставини та норми, які не дозволяють прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка розташована у с. Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області орієнтовною площею 0,025 га для ведення особистого селянського господарства.

Отже, наказ Головного управління Дежргеокадастру в Чернівецькій області від 17 травня 2021 року №24-347/14-21-СГ є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача вирішити питання, щодо якого позивач звернулась із заявою від 26 квітня 2021 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік рішень, які суд може прийняти у разі задоволення позову.

Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Як вбачається зі встановлених у цій справі обставин, такі безумовно вказують на те, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про зобов`язання відповідача вирішити питання, викладене позивачем у заяві від 26 квітня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог. Натомість доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, а згідно з наявними у справі квитанцією №94 від 07 червня 2021 року за його подання до суду позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 908 грн 00 коп., то такий підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 17 травня 2021 року №24-347/14-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Глибочок, Великокучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області вирішити питання, викладене ОСОБА_1 у заяві від 26 квітня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 30 грудня 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (с. Снячів, хутір Глибочок, Чернівецький район, Чернівецька область, РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк