Справа № 380/1251/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1251/21 пров. № А/857/15602/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Матковська З.М.

секретар судового зсідання Омеляновська Л.В.

за участю:

представника Національної поліції України Терех І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 (головуючий суддя Мричко Н.І., проголошено о 15:46:30 в м. Львів, повний текст рішення складено 18.06.2021) у справі № 380/1251/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національна поліція України, ліквідаційна комісія Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національна поліція України, ліквідаційна комісія Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, яким просив: - визнати дії Міністерства внутрішніх справ України протиправними та скасувати висновок від 29.09.2020 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ; - зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України погодити висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та скерувати його до Національної поліції України для проведення, виплати у відповідності до пункту 10 Порядку № 850 не пізніше двох місяців із дня погодження висновку про призначення одноразової грошової допомоги.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги є протиправною, оскільки така не відповідає вимогам Порядку № 850. Позивач вважає, що втрата оригіналу довідки не означає втрату права на отримання одноразової грошової допомоги, а тому твердження відповідача в цій частині є надуманими. Крім цього, незалучення представників відповідача до складання акта не є підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у відповідності до пункту 14 Порядку № 850. Позивач також зазначив, що виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування коштів органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок Міністерства внутрішніх справ України від 29.09.2020 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Національна поліція України подала відзив на апеляційну скаргу МВС України. Згідно викладених доводів у відзиві просить апеляційну скаргу МВС України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі без змін.

Позивач подав клопотання про розгляд скарги без його участі.

Представника Національної поліції України проти апеляційної скарги заперечує.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, 14.03.2015 звільнений з посади міліціонера-водія Трускавецького МВ УДСО при ГУ МВС України у Львівській області.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 869444 від 08.04.2015 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 000680 від 08.04.2015 позивачу встановлено 45% втрати працездатності.

Згідно з свідоцтвом про хворобу № 61 від 10.03.2015 військово-лікарської комісії ГУ МВС України у Львівській області встановлено, що захворювання позивача пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

26.12.2017 позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони ГУ МВС у Львівській області із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності.

Ліквідаційна комісія Управління Державної служби охорони ГУ МВС у Львівській області надала висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20.12.1990 №565-ХІІ «Про міліцію» із змісту якого встановлено, що призначена одноразова грошова допомога позивачу складає 182700,00 грн.

Листом від 02.03.2018 №15/2-790 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повідомив, що вказані документи повернуто на адресу Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони ГУМВС у Львівській області без розгляду оскільки одноразова грошова допомога колишнім працівникам Державної служби охорони повинна здійснюватися Департаментом поліції охорони Національної поліції України, як правонаступником з дотриманням визначеного законодавством порядку фінансування, за рахунок власних джерел надходження.

26.03.2018 листом № 12/1-14 позивачеві повернуто документи для призначення одноразової грошової допомоги та проінформовано, що такі направлялися Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України у Львівській області до Міністерства внутрішніх справ України та були повернуті без розгляду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі №1.380.2019.004917, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020, позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі установлення ІІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Постановою Кабінету міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції». Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів про призначення ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі установлення ІІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі №1.380.2019.004917 відповідач 29.09.2020 затвердив висновок за результатами розгляду матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу. У такому висновку вказано про прийняття рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у зв`язку з установленням третьої групи інвалідності за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Вказаний висновок разом з матеріалами позивача листом від 02.10.2020 № 33318/15-2020 надіслано на адресу ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Листом від 15.10.2020 № 12/1-43 ліквідаційна комісія Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повернула позивачу оригінали документів про призначення одноразової грошової допомоги.

Вважаючи дії відповідача та висновок від 29.09.2020 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи часткового адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи наявна довідка Обласної МСЕК від 21.10.2020 №189, яка підтверджує проходження позивачем медико-соціальної експертизи 02.04.2015-08.04.2015 та визнання Обласною МСЕК № 1 його особою з інвалідністю ІІІ групи та встановлення йому 45% втрати професійної працездатності згідно зі свідоцтвом про хворобу від 10.03.2015 № 61. Крім цього, зазначено, що позивачу видано довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 000680. Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважає, що неподання позивачем оригіналу довідки не може позбавляти права позивача на одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Разом із тим, відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015р., який набрав чинності 07.11.2015р., відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р. затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що МВС України, в порушення п.9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р., не прийнято будь-якого рішення за результатами розгляду заяви позивача разом з висновком Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Львівській обл.; матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу не були розглянуті по суті відповідно до вказаного Порядку, а такі були повернуті без прийняття жодного рішення по ним.

Прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України, а не Департаменту фінансово-облікової політики МВС України чи іншого підрозділу МВС України, на яких покладено лише процедурний обов`язок по проведенню дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання щодо виплати такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС України) розпорядниками нижчої ланки.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII.

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено у цій справі саме на МВС України.

У висновку від 29.09.2020 за результатами розгляду матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 зазначено, що позивач долучив лише копію довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності та оригінал частини, яка видається застрахованій особі. Крім цього, у пункті 5 наданої довідки не зазначено, у зв`язку з чим встановлено ступінь втрати професійної працездатності, як це передбачено підпунктом 5 пункту 5 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/o «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 № 577.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що вичерпний перелік підстав, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п.14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р.

Також чинним законодавством не передбачено повноважень МВС України на повернення таких документів без прийняття відповідного рішення по них.

Суд встановив, що у пункті 5 довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 000680 від 08.04.2015 встановлено причину втрати професійної працездатності «згідно Свідоцтва про хворобу від 10.03.2015 №61».

Суд зазначає, що у свідоцтві про хворобу № 61 від 10.03.2015 військово-лікарської комісії ГУ МВС України у Львівській області встановлено, що захворювання позивача пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Суд зауважує, що зазначене свідоцтво про хворобу подавалося позивачем до заяви про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Відтак, у відповідача були достатні документи для встановлення причини втрати професійної працездатності позивача, а неточне/некоректне заповнення окремих пунктів довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках не можуть бути підставою для відмови у призначення грошової допомоги у відповідності до пункту 14 Порядку № 850.

У матеріалах справи наявна довідка Обласної МСЕК від 21.10.2020 №189, яка підтверджує проходження позивачем медико-соціальної експертизи 02.04.2015-08.04.2015 та визнання Обласною МСЕК № 1 його особою з інвалідністю ІІІ групи та встановлення йому 45% втрати професійної працездатності згідно зі свідоцтвом про хворобу від 10.03.2015 № 61. Крім цього, зазначено, що позивачу видано довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 000680.

Враховуючи наведене, суд вважає, що неподання позивачем оригіналу довідки не може позбавляти права позивача на одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Посилання у висновку від 29.09.2020, за результатами розгляду матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на те, що виплата одноразової грошової допомоги позивачу, за умови відповідності матеріалів вимогам Порядку № 850, повинна бути здійснена за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України, суд також відхиляє, оскільки передумовою виплати є призначення такої допомоги, обов`язок чого покладено на відповідача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновок відповідача від 29.09.2020 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі». Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії» і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткову підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення, із вищевказаних мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Міністерство внутрішніх справ України.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2021р. в адміністративній справі № 380/2396/21 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 29 грудня 2021 року.