Справа № 320/9931/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9931/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ганечко О. М., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання відмови у призначенні пільгової пенсії протиправною та зобов`язання призначити пенсію,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в призначенні їй пенсії;

-зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Київській області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 з урахуванням періодів роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996, починаючи з 03.09.2020.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до безпідставних висновків щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки період роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996 не може бути зараховано до стажу, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою організації.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скарну не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 працювала в Шахтоспецмонтажному управлінні тресту "Краснодонвуглебуд" з 06.09.1988 (наказ від 05.09.1988 №132 к).

З 01.09.1989 переведена майстром монтажної дільниці (наказ №148 від 19.09.1989).

Наказом від 28.12.1990 №130к переведена майстром монтажної дільниці з 02.01.1991.

З 13.08.1991 позивачка переведена на посаду виконроба монтажної дільниці (наказ від 13.08.1991 №78-к).

Згідно наказу від 01.03.1995 № 22-к переведена на посаду майстра монтажної дільниці.

З 05.02.1996 позивачка звільнена по переводу згідно наказу від 05.02.1996 №9-к.

Відповідно до довідки ВАТ "Краснодонвуглебуд" від 10.01.2017 №1 позивачка працювала повний робочий день в Краснодонском шахтоспецмонтажном управлении треста "Краснодонуглестрой".

За період з 06.09.1988 по 31.08.1989 виконувала у вугільному виробництві роботи на шахтній поверхні, за професією, посадою - виконроб гірничо-монтажної дільниці , що передбачено Списком 2, розділом 29, підрозділ б Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.

За період з 01.09.1989 по 01.01.1991 виконувала: у вугільному виробництві роботи на шахтній поверхні, за професією, посадою - майстер монтажної дільниці, що передбачено Списком 2, розділом 29, підрозділ б Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.

За період з 02.01.1991 по 12.08.1991 керувала роботами на монтажній ділянці на будівництві та ремонті будівель, споруд, за професією, посадою виконроб монтажної дільниці, зайнята на роботі, де 50% працівників користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення , що передбачено Списком 2, розділом 27, підрозділом 2290000б-24441 Постановою Кабінету Міністрів СРСР 26.01.1991 №10.

За період з 13.08.1991 по 28.02.1995 керувала роботами на монтажній дільниці при будівництві та ремонті будівель, споруд, за професією, посадою майстер будівельних та монтажних робіт монтажної дільниці, що передбачено Списком 2, розділом 27, підрозділом 2290000б-23419 Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994. Підстава : накази не збережені, особові рахунки по заробітній платі за 1988-1995, форма Т2, технологічний процес виробництва, довідник ЕКТС ( копія довідки надається).

Згідно довідки про заробітну плату від 10.01.2017 №3 позивачка отримувала заробітну плату з жовтня 1988 по січень 1996. На всі виплати нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України.

Відповідно до наказу від 12.01.1996 №5-Б "Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці" за підсумками атестації робоче місце майстер монтажної дільниці, виконроб монтажної дільниці атестовані за умовами праці, що передбачено Списком №2, розділом 27 Постановою КМУ від 11.03.1994 №162.

Згідно довідки ВАТ "Краснодонвуглебуд" від 21.02.2017 №67 позивачка працювала з ШУ тресту "Краснодонвуглебуд" з 01.03.1995 (наказ №22-к від 01.03.1995) по 05.02.1996 (наказ №9-к від 05.02.1996) ведучим інженером ПСГ. Підстава: форма Т2, накази за 1995-1996.

Пільговий стаж позивачки по Списку №2 з 06.09.1988 по 05.02.1996 становить 7 років 05 місяців 0 днів, що є достатнім для виходу на пенсію по Списку №2.

Позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 10.09.2020 № 27 позивачці відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки (4-9), так як внесені з порушенням інструкції ведення трудових книжок, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і міністерством соціального захисту України від 29.07.1993 № 58, а саме з 06.09.1988 по 05.02.1996.

Позивачка, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (Закон № 1058-ІV).

Відповідно до п. "б" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Постанова № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, наявність уточнюючої довідки для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці не є необхідною, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стражу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядку) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Постанови № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Інформація про характер та тривалість виконуваних робіт із шкідливими і важкими умовами праці має бути підтверджена пільговою довідкою.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відтак, правовою підставою для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 2 та досягненні відповідного віку.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, затвердженого розпорядженням КМУ №1275 від 02.12.2015, м. Краснодон входить до цього переліку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, трудовий стаж за періоди роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996 у ВАТ "Краснодонвуглебуд" позивачка набула у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і зазначене підприємство (інститут) також утворено відповідно до законодавства України.

Несвоєчасне, неналежне або взагалі відсутність можливості проведення перевірки не можуть позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як слідує з оскаржуваного рішення, відповідач не зараховує періоди роботи позивачки з 06.09.1988 по 05.02.1996, оскільки запис про звільнення в трудовій книжці не завірений печаткою організації

У свою чергу, позивачкою надано відповідачу уточнюючі довідки, що у повній мірі підтверджують стаж роботи позивачки.

Згідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів можливе лише у випадку відсутності трудової книжки або відсутності в ній записів.

Тобто для оформлення пільгової пенсії необхідно надати до органів Пенсійного фонду трудову книжку та/або уточнюючу довідку.

Відповідно Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пп.4 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідачем не здійснено жодної дії, спрямованої на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивачки.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, також безпідставними є доводи

З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності рішення Головного управління пенсійного фонду України у Київські області в частині неврахування стажу позивача за період роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996.

Таким чином, виходячи з меж позовних вимог, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується робота позивача, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за період з 06.09.1988 по 05.02.1996, то відповідний період має бути зарахований до стажу позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2019 року у справі №750/12532/16-а.

Також безпідставними є доводи апелянта, що судом першої інстанції в основу рішення безпідставно покладено відомості довідки ВАТ "Краснодонвуглебуд" від 21.02.2017 №67, що знаходиться на непідконтрольній території.

Верховний Суд у вказаному рішенні підтвердив обґрунтованість врахування судами першої та апеляційної інстанцій довідок, які видані на тимчасово окупованій території, та зазначив, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

На думку Верховного Суду у вказаному рішенні у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана довідка є належним доказом, що підтверджує стаж позивача.

Відповідно, дії Головного управління ПФУ у Київській області щодо відмови у призначення позивачу пенсії з підстав не включення до стажу роботи позивача період роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996 є протиправними.

Поряд із цим, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є передчасними.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, відповідачем вказується, що станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії існували інші підстави, окрім не включення періоду роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996, для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Колегія суддів не вбачає за можливе встановлювати наведені апелянтом обставини, оскільки такі не були підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії та не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

На підставі п.4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Отже, уповноваженим органом призначення пенсії у встановленому порядку є відповідний орган Пенсійного фонду України, який має з такого питання прийняти відповідне рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача у встановленому чинним законодавством порядку повторно розглянути заяву позивача від 03.09.2020 року про призначення пенсії з доданими документами, з врахуванням періодів роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 з врахуванням періодів роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996, починаючи з 03.09.2020 скасувати та прийняти в цій частині нову постанову якою позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання відмови у призначенні пільгової пенсії протиправною та зобов`язання призначити пенсію задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 з врахуванням періодів роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996, починаючи з 03.09.2020 скасувати та прийняти в цій частині нову постанову якою позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 з врахуванням періодів роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя О.М. Ганечко
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 29.12.2021 р.)