Справа № 420/9916/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9916/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Ролінського В.В.

представника відповідача - Абросимова А.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2021 року №169 (з адміністративно-господарської діяльності), п. 2 якого командира господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення «догана» за порушення ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо порядку носіння форми одягу, стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200000 грн.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, а позивачу відповіді на відзив.

Позивач та його представник в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що ним не вчинялося дисциплінарного проступку, притягнення його до дисциплінарної відповідальності є протиправним та безпідставним. Позивач зазначає, що відповідачем протиправно не проведено службового розслідування стосовно нього, обставини порушення позивачем дисципліни є надуманими, оскільки 26.02.2021 року він взагалі не перебував в військовій частині, а знаходився на ВЛК та не міг порушити порядок носіння форми, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності принижує його, підриває авторитет перед підлеглими, товаришами та членами сім`ї, що є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 200000 грн.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Відзив на позовну заяву обґрунтований відповідачем тим, що 26.02.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 зареєстрований рапорт заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи про те, що під час стройового огляду виявлене порушення позивачем форми одягу, він порушив військову дисциплін, прирікався з офіцером. Зазначені обставини стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани». При цьому, проведення службового розслідування відповідно до вимог законодавства не є обов`язковим. Щодо стягнення моральної шкоди, її розмір є необґрунтованим та не доведеним.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши докази, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Старший сержант ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2020 року, прийнятий на військову службу та призначений на посаду командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 з укладенням контракту 25.06.2020 року строком до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №169 від 01.03.2021 року, в тому числі, командиру господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 оголошено «догану» за порушення форми одягу та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Позивач вважає застосування до нього дисциплінарного стягнення незаконним та безпідставним, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до п. 1, 2, 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; тощо.

За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Згідно з положеннями п. 45, 48, 83, 84, 86, 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

На військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, зауваження, догана, сувора догана, тощо.

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що командир військової частини має право притягнути винну у порушенні військової дисципліни особу до дисциплінарної відповідальності. При цьому, притягненню особи до дисциплінарної відповідальності може передувати службове розслідування.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно; тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу старшого оперативної групи Військової частини НОМЕР_1 від заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи Військовою частиною НОМЕР_1 надійшов рапорт від 26.02.2021 року, який зареєстрований за №2272 в той же день, про те, що під час стройового огляду виявлено порушення ОСОБА_1 форми одягу, грубе порушення військової дисципліни в строю, прирікався з офіцером.

Зазначений рапорт став підставою для оголошення позивачу дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №169 від 01.03.2021 року.

Суд вважає оскаржуваний наказ протиправним, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В оскаржуваному наказі зазначено про те, що позивачем порушено форму одягу, однак жодних конкретних обставин цей наказ не місить, зокрема, в наказі не зазначено в чому полягає порушень форми одягу. Суд звертає увагу, що рапорт, на підставі якого винесений оскаржуваний наказ також не містить конкретних обставин, в чому полягає порушення форми одягу позивачем.

Під час розгляду справи представником відповідача зазначено, що порушення форми одягу позивачем полягає у відсутності у нього шевронів, однак сам позивач такі обставини заперечує, а відповідачем не доведені такі обставини.

Суд вважає, що рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим та в ньому має бути чітко визначено в чому полягає порушення особою військової дисципліни, однак оскаржуваний наказ таких даних не містить.

Крім того, відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду в будь-якому випадку командир має врахувати характер та обставини вчинення правопорушення, оцінити обставин скоєння правопорушення, ступень вини, попередню поведінку порушника та розмір завданих державі та іншим особам збитків, тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

З оскаржуваного наказу взагалі не вбачається врахування командиром військової частини ступеня вини позивача, його попередньої поведінки, завдання збитків, тривалості військової служби, рівня знань, не вбачається підстав застосування такого виду дисциплінарного стягнення як догани, не обґрунтовано не можливість застосування іншого стягнення, зокрема, зауваження, не зазначено про врахування під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності попередньої поведінки, тощо.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність дій під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, врахування всіх обставин та необхідність застосування такого стягнення як догани.

Слід зазначити, що рапорт про порушення позивачем військової дисципліни містить дві окремі обставини, зокрема, порушення форми одягу та прирікання з офіцером, однак оскаржуваний наказ містить тільки одну обставину порушення форми одягу.

Суд при прийнятті рішення по цій справі враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ, що передбачено ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини».

В своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справі Лелас проти Хорватії, Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини, Беєлер проти Італії).

Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 року урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції. Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти). В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості. Такими принципами, згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

Також, Резолюцією (77) 31 про захист особи відносно актів адміністративних органів, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 28 вересня 1977 року, було визначено принципи, серед яких, право бути вислуханим. Право бути вислуханим є одним із фундаментальних принципів справедливої процедури й означає забезпечення особі можливості надавати адміністративному органу факти й аргументи у справі. Право бути вислуханим має бути забезпечене насамперед у справах, де передбачається прийняття "несприятливих" адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи та законні інтереси відповідної особи.

При прийнятті рішення по цій справі судом також враховано позицію Верховного Суду в рішенні від 21 січня 2021 року у справі №140/2740/19, в рішенні від 17 березня 2021 року у справі №260/1612/19 щодо того, що особа, щодо якої приймається рішення, має право бути вислуханою, наводити доводи та докази на підтвердження своїх аргументів.

Оскільки, при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності позивача не опитано по суті порушень, не надано йому можливості навести доводи та додати докази на спростування своєї вини, а притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не вмотивоване конкретними обставинами та нормами законодавства які порушені позивачем, не вмотивоване застосування саме дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а не будь-якого іншого стягнення, дисциплінарне стягнення є протиправними та таке дисциплінарне стягнення має бути скасовано судом.

Щодо тверджень позивача про те, що притягненню його до дисциплінарної відповідальності мало передувати службове розслідування, суд звертає увагу на право провести таке розслідування, а не обов`язок відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних сил України, однак за відсутності такого розслідування та необґрунтованості оскаржуваного наказу відповідач фактично не може довести правомірність такого наказу, оскільки в жодному документі, складеному в зв`язку з притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності не міститься даних, які б безперечно доводили правомірність тверджень відповідача, аналіз обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, обґрунтованість застосування до позивача такого стягнення як «догана» при наявності більш м`якого покарання.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовано Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17, у якій зазначено, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

В судовому засіданні позивач та його представник зазначили, що моральна шкода полягає, в тому числі, в позбавленні премії.

Однак суд звертає увагу, що позбавлення премії не є предметом розгляду в цій справі, а тому ці обставини не можуть бути прийняті до увагу.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначив, що моральна шкода полягає також в приниженні його честі і гідності, однак вказані обставини при розгляді цієї справи позивачем не доведені.

При цьому, позивачем будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, тощо, до матеріалів позовної заяви не додано, а відтак, вказана позовна вимога, на думку суду, не є обґрунтованою та підтвердженою доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2021 року №169 щодо позивача, а в частині стягнення моральної шкоди позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2021 року №169 (з адміністративно-господарської діяльності), п. 2 якого командира господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення - «догана» за порушення вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо порядку носіння форми одягу, стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200000 грн. задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2021 року №169 (з адміністративно-господарської діяльності) в частині притягнення командира господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи старшого сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани» за порушення порядку носіння форми одягу та порушення вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.12.2021 року.

Суддя Л.І. Свида