Справа № 640/30699/20
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 640/30699/20

адміністративне провадження № К/9901/46375/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №640/30699/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мантек» звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати рішення Комісії ДПС України про неврахування таблиці даних платників податків №1811960/36778425 від 06.08.2020, зобов`язати Державну податкову службу України відшкодувати упущену вигоду в розмірі 217936,74 грн та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ДПС України про неврахування таблиці даних платників податків №1811960/36778425 від 06.08.2020, відмовлено у задоволені решти позовних вимог.

17.12.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №640/30699/20.

Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтоване тим, що оскаржувану постанову Шостого апеляційного адміністративного суду ним отримано 19.11.2021, на підтвердження надано копію поштового конверта, в якому її було надіслано судом. З урахуванням викладеного, відповідно до частини 2 статті 329 КАС України, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження є обґрунтованим.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Скаржником вказано, що касаційна скарга подається з підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, оскільки має виняткове значення для нього, підприємство перебуває на межі банкрутства, відновлення справедливості у справі, на думку скаржника, дозволить реанімувати діяльність підприємства, повернути звільнених працівників та забезпечить нормальну роботу і сплату податків до бюджетів усіх рівнів.

Верховний Суд зауважує, що скаржником не наведено належного обґрунтування зазначеній підставі, доводи скаржника носять загальний характер та не свідчать про наявність винятку.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій невірно застосували норми матеріального права, не застосували статтю 1173 Цивільного кодексу України, що призвело до прийняття протизаконних рішень.

Скаржником зауважено, що при розгляді даної справи судам першої та апеляційної інстанції необхідно було встановити наявність або відсутність усіченого (без вини) складу цивільного правопорушення відповідача, як це визначає Велика палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 у справі №925/1196/18, що, однак, зроблено не було.

На думку скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував норму статті 1166 Цивільного кодексу України до відносин щодо моральної шкоди, адже існує спеціальна норма, а саме стаття 1167 Цивільного кодексу України. У той же час, суд апеляційної інстанції вірно застосував норму права, а саме статтю 1167 Цивільного кодексу України, однак прийшов до хибної думки про відсутність моральної шкоди.

Також скаржником вказано помилковим висновок судів попередніх інстанцій, що позивач не поніс судових витрат.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Натомість доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм законодавства України, висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, переоцінки доказів, посилань на постанову Великої Палати Верховного Суду без доведення подібності правовідносин у справах, що не є належним викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.

Стосовно судових витрат скаржником взагалі не викладено підстави касаційного оскарження відповідно до частини 4 статті 328 КАС України.

Верховний Суд зауважує, що, як встановлено зі змісту оскаржуваних судових рішень, частково відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли висновку, що неврахування таблиці даних не позбавляє платника податків права на реєстрацію податкових накладних, чіткий порядок реєстрації яких визначено Порядком №1165. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц, а також Верховним Судом України в постанові від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16. Скаржником не доведено помилковість врахування судами такої правової позиції Верховного Суду.

Суди дійшли висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування понесеної шкоди, чіткого розрахунку упущеної позивачем вигоди на суму 217936, 74 грн внаслідок протиправної бездіяльності податкового органу.

Щодо судових витрат судами зауважено, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо (аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17).

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Однак договір про надання правничої (правової) допомоги від 15.10.2020 №01/18 не містить фіксованого розміру, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на надання правничої допомоги, як і доказів того, що адвокатським об`єднанням «Фактор Права» правнича (правова) допомоги була надана саме в межах предмета спору у даній справі. Крім того, дана справа є типовою, цей спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині виготовлення правової позиції щодо можливості заявлення позову до Окружного адміністративного суду міста Києва та складання тексту позовної заяви.

Доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій, не обґрунтовують, в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №640/30699/20 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва