Справа № 200/9020/21
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 р. Справа№200/9020/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю,

В С Т А Н О В И В:

Донецьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення на користь Державного бюджету України адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 41 226,83 грн. та пені у розмірі 734,25 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що як свідчить поданий відповідачем звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідність за 2020 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 41 особа. Таким чином, у 2020 році у відповідача повинно було бути працевлаштовані 2 особи з інвалідністю, тоді як за даними звіту була працевлаштована 1 особа. У зв`язку з невиконанням відповідачем нормативу по створенню 2 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, позивачем нараховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 41 226,83 грн. Оскільки зазначена сума не була сплачена у строк до 13 липня 2021 року, було нараховано пеню у розмірі 734,25 грн.

Крім того, 08 червня 2021 року на адресу позивача надійшла відповідь Костянтинівського міського центру зайнятості з якого вбачається, що у 2020 році відповідач неналежно інформував центр зайнятості, а саме звіти за формою №3-ПН не надав.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, зазначив, що оскільки на підприємстві була працевлаштовано 2 особи з інвалідністю, до Костянтинівського міського центру зайнятості було подано звіт за формою 3-ПН де вказано про 2 вакансії для особи з інвалідністю на підприємстві, що свідчить про дотримання вимог Закону щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Представник відповідача заперечував проти тверджень позивача щодо неналежного інформування центру зайнятості, а саме щодо не надання звітів за формою 3-ПН протягом всього 2020 року та зазначив, що періодичність подання таких звітів законом не встановлена, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії.

Вважає, що вимоги Закону щодо надання державність службі зайнятості інформації, були виконані відповідачем.

Крім того, протягом 2020 року на підприємство на заявлену вакансію направлялись особи з інвалідністю, однак у зв`язку з тим, що їх не влаштовували умови праці, місце праці, тощо, вказані особи особисто відмовились від працевлаштування.

Представник відповідача також зауважив на тому, що Закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників-інвалідів, а лише покладається обов`язок щодо створення робочих місць, звітування перед Фонду соціального захисту інвалідів та центром зайнятості.

Відповідач вважає підприємством не допущено жодних порушень, а тому, підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року вирішено розгляд справи № 200/9154/21 здійснювати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у даній справі на 03 листопада 2021 року.

У зв`язку з перебуванням судді Бабіча С.І. у відпустці з 19 жовтня 2021 року по 23 жовтня 2021 року та з 25 жовтня 2021 року по 12 листопада 2021 року на лікарняному, розгляд справи було відкладено на 30 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 14 грудня 2021 року.

14 грудня 2021 року було оголошено перерву у судовому засіданні до 21.12.2021 року до 12 год. 00 хв.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 21 грудня 2021 року не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача через відділ документообігу та архівної роботи суду надав заяву про розгляд справи без його участі та вказав, що наполягає на задоволенні позовних вимог.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд вважає за можливе розглянути дану розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Серова, будинок 1А, місто Маріуполь, Донецька обл., 87528 організаційно-правова форма - державна організація (установа, заклад), дата державної реєстрації: 18.07.1991, дата запису: 06.06.2011. Номер запису: 1 038936.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон України № 875-XII),спори, що виникають із правовідносин за статтями 19 і 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) в своїй діяльності поряд з законодавством керується Положенням про відділення Фонду, затверджене Наказом Фонду соціального захисту інвалідів № 105 від 25.10.2019 р., що визначає основні функції, завдання та повноваження відділення Фонду, до яких належать, зокрема, прийом звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, збір сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, облік заборгованості по сплаті сум адміністративно-господарських санкцій і пені та відповідна позовна робота у судах різних інстанцій.

Враховуючи викладене, позивач є суб`єктом владних повноважень в розумінні ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України та наділений правом звернення до адміністративного суду з даним позовом відповідно до ст. 43, 46 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрована та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом , місцезнаходження юридичної особи: 84114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Українська, 134-а.

26.02.2021 року на адресу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від Відповідача надійшов звіт форми № Ю-ПОІ «Про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік».

У наданому на виконання вимог чинного законодавства до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіті форми № 10-ПОІ за 2020 рік ФІЗИЧНА ОСОБА-ПІДПРИЄМЕЦЬ ОСОБА_2 зазначила, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (рядок 01) у 2020 році - 41 особа, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) - 2 особи (з них за статтю 2 чоловіка та 0 жінок; за місцем проживання фактично проживають у місті 2 чоловіка та 0 жінок; за місцем проживання фактично проживають у сільських населених пунктах та селищах - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком від 18 до 35 років - 1 чоловік та 0 жінок; за віком від 36 до 60 років - 1 чоловік та 0 жінок; за віком понад 60 років - 0 чоловіків та 0 жінок); кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (рядок 03) - 2 особи; фонд оплати праці штатних працівників (рядок 04) 1690 тис. гри., середньорічна заробітна плата штатного працівника (рядок 05) 41,2 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (рядок 06) - (прочерк).

21.05.2021 р. відділення Фонду направило запит до ГУ ПФУ у Донецькій області щодо отримання інформації про середньооблікову кількість штатних працівників ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_3 (копія додається).

За інформацією ГУ ПФУ у Донецькій області, яка була сформована відносно страхувальника (ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у відповідача становила: за січень 2020 року складала 28 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за лютий 2020 року складала 28 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за березень 2020 року складала 31 особа, з яких 1 особа з інвалідністю; за квітень 2020 року складала 31 особа, з яких 1 особа з інвалідністю; за травень 2020 року складала 31 особа, з яких 1 особа з інвалідністю; за червень 2020 року складала 38 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за липень 2020 року складала 40 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за серпень 2020 року складала 50 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за вересень 2020 року складала 56 осіб, з яких 2 особи з інвалідністю; за жовтень 2020 року складала 52 особи, з яких 2 особи з інвалідністю; за листопад 2020 року складала 52 особи, з яких 2 особи з інвалідністю; за грудень 2020 року складала 49 осіб, з яких 2 особи з інвалідністю.

Отже, зважаючи на положення п.п.3.2.5 п.3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників та п. 9 Інструкції щодо заповнення форми звітності № ІО-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю», у звітному 2020 році у ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_3 середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за 2020 рік склала (28+28+31+31+31+38+40+50+56+52+52+49)/ 12 = 40,5.

При обчисленні виникло дробове число, а відтак воно підлягає округленню до цілого, після коми виникло число 5, тому воно обчислюється в бік збільшення, тобто становить 41 штатних працівників облікового складу за рік.

Середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_3 у звітному 2020 році, згідно даних ГУ ПФУ в Донецькій області складала 1 особу.

Проте, згідно встановленого Законом чотирьохвідсоткового нормативу, середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у відповідача повинна була складати 2 особи з інвалідністю.

Таким чином, за інформацією ГУ ПФУ в Донецькій області, яка була сформована відносно страхувальника (ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_3 ) на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_3 у 2020 році складала - 41 особа, а середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у 2020 році ГУ ПФУ в Донецькій області, на підставі поданої підприємством звітності, складала -1 особу.

Отже, відповідно до викладених приписів законодавства, а також згідно інформації отриманої від ГУ ПФУ в Донецькій області яка була сформована відносно страхувальника (ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_3 ) на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4), ФІЗИЧНА ОСОБА-ПІДПРИЄМЕЦЬ ОСОБА_2 всупереч вимогам ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не виконала норматив у працевлаштуванні 1 особи з інвалідністю, що свідчить про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства.

Проте, у поданому ФІЗИЧНОЮ ОСОБОЮ-ПІДПРИЄМЦЕМ ОСОБА_4 до відділення Фонду звіті за формою № ІО-ПОІ, роботодавцем самостійно розраховано та визначено середньооблікову кількість штатних працівників, яка склала - 41 особу, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 2 особи та середньооблікову кількість штатних працівників на підприємстві, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 2 особи, що повністю не відповідає інформації отриманій відділенням Фонду від ГУ ПФУ в Донецькій області.

Відділенням Фонду було направлено запит до Костянтинівського міського центру зайнятості № 03-13/547 щодо отримання інформації відносно подання відповідачем звітності за формою № 3-ПН, інформації щодо направлення до відповідача осіб з інвалідністю для працевлаштування, інформації про відмови з боку відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, інформації щодо запропонованих відповідачем в односторонньому порядку умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю, а також отримання інформації щодо наявності заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю.

На адресу відділення Фонду надійшла відповідь на вищезазначений запит № 02/1056/01-24-21 від 27.05.2021 р., з якої вбачалося, що відповідач протягом 2020 року не надавав до Костянтинівського міського центру зайнятості звіти формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії осіб з інвалідністю)», тому особи з інвалідністю центром зайнятості до відповідача на підприємство не направлялися.

Позивач нарахував відповідачу адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 147012,11 грн., та пеню в сумі 2 646,90 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон №875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 2 статті 19 Закону №875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 статті 20 Закону №875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону №875-XII.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України від 5 липня 2012 року №5067-VI «Про зайнятість населення» (далі Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до пункту 2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 (далі Порядок №70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 затверджено форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше десяти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця.

Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 статті 18 Закону №875-XII.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

На виконання пункту 2 Порядку №70 наказом Міністерства соціальної політики України від 27.08.2020 №591, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.10.2020 за №1007/35290, затверджено форми звітності форми звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю».

Відповідач виконав обов`язок щодо подання звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік форми №10-ПОІ.

Проте, вважаючи, що ним виконано нормативи працевлаштування, позивач звіти форми № 3ПН не подавав.

Також, відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону №5067-VI роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання реалізації норм Законів України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про зайнятість населення".

Відповідно до вищезгаданого Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою № 10-ПОІ (річна).

Згідно з пунктом 5 розділу І Порядку надання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 (далі Порядок №316), форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, звітність за формою № 3-ПН подається до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), і лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому періодичності подання такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 у справі №824/379/17-а та від 26.06.2018 у справі №806/1368/17.

Суд не приймає посилання позивача на те, що одна з осіб з інвалідністю не пропрацювала на підприємстві навіть половину звітного періоду та звертає увагу позивача на те, що законом чи підзаконними нормативно - правовими актами не вставлено кількість днів чи місяців у звітному році протягом якого особа з інвалідністю має пропрацювати на підприємстві, щоб підприємство вважалось таким, що виконало норматив з працевлаштування.

З тих же підстав, не приймаються і посилання на Інструкцію зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2005 р. № 286, оскільки вона встановлює лише порядок вирахування середньооблікової кількості працівників та не містить норм, щодо нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до листа ПФУ (який додано позивачем до позову) чисельність працюючих у 2020 у позивача обліковувалась наступним чином:

за січень 2020 року складала 28 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю;

за лютий 2020 року складала 28 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю;

за березень 2020 року складала 31 особа, з яких 1 особа з інвалідністю;

за квітень 2020 року складала 31 особа, з яких 1 особа з інвалідністю;

за травень 2020 року складала 31 особа, з яких 1 особа з інвалідністю;

за червень 2020 року складала 38 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю;

за липень 2020 року складала 40 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю;

за серпень 2020 року складала 50 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю;

за вересень 2020 року складала 56 осіб, з яких 2 особи з інвалідністю;

за жовтень 2020 року складала 52 особи, з яких 2 особи з інвалідністю;

за листопад 2020 року складала 52 особи, з яких 2 особи з інвалідністю;

за грудень 2020 року складала 49 осіб, з яких 2 особи з інвалідністю;

Позивач зазначає про те, що з вересня 2020 року на підприємстві позивача працювало 2 особи з інвалідністю при штатній чисельності працівників у 56 осіб.

Як видно з вказаної інформації, штатна чисельність працівників у позивача не є сталою, а постійно змінювалась, отже, спрогнозувати середньооблікову чисельність працівників на майбутні періоди підприємство не може.

Якщо зробити відповідний розрахунок, для з`ясування періоду в якому виникла у підприємця необхідність працевлаштування 2-х осіб з інвалідністю помісячно, відповідно до матеріалів справи (28+28+31+31+31+38+40+50+56+52-385; 385/10 -38,5; 38,5*4%-1,54, де 385-сума кількості працівників за 10 місяців, 38,5- середньооблікова чисельність працівників за 10 місяців. 1,54- необхідна кількість осіб з інвалідністю.

З вказаного розрахунку середньооблікової кількості працівників позивача видно, що необхідність працевлаштування 2-ї особи з інвалідністю виникла у позивача починаючи з жовтня 2020 року, у той же час, з інформації, вказаної у листі ПФУ, доданого до позовної заяви видно, що позивачем було працевлаштовано 2-х осіб з інвалідністю, починаючи з вересня 2020 року.

Позивачем на підтвердження працевлаштування у звітному періоді, у встановлені законом строки, двох осіб з інвалідністю надано суду копії наказів про прийняття на роботу, довідок до актів огляду МСЕК про встановлення інвалідності та пенсійне посвідчення про призначення пенсії по інвалідності.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було виконано вимоги щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю відповідно до нормативів, встановлених ст. 19 Закону України №875-ХІІ, а також поінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві для таких осіб.

Юридична відповідальність у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або в разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 18 Закону №875-XII, а саме не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або у разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 17, статті 18, частин 2, 3 та 5 статті 19 Закону №875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі № 808/2646/15.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що відповідачем виконано вимоги щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, установлених статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», належно поінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому інвалідів для працевлаштування. Таким чином, діях відповідача відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі №807/612/16, від 11.09.2018 у справі №812/1127/18, від 19.12.2018 у справі №812/1140/18, від 23.07.2019 у справі №820/2204/16, від 31.07.2019 у справі №812/1164/18, від 28.04.2020 у справі №824/643/18-а.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Законом України "Про зайнятість населення", "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - відмовити повністю.

Повне судове рішення складене 21 грудня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 КАС України.

Суддя С.І. Бабіч