Справа № 380/11025/20
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 380/11025/20 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сидор Наталія Теодозіївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

21 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Восьмого апеляційного адміністративного суду на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Восьмого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про стягнення суддівської винагороди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Восьмого апеляційного адміністративного суду, третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суддівську винагороду за квітень, травень, червень, липень, серпень 2020 року на підставі частин 2, 3, 4, 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року, з врахуванням регіонального коефіцієнту 1,2 та 60% посадового окладу, у загальній сумі 391 932,66 грн з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Також, просив суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць у сумі 201792 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з Восьмого апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з квітня по серпень 2020 року, включно, у розмірі 391 932 (триста дев`яносто одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) гривні 66 копійок з утриманням із цієї суми, що підлягають виплаті, передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати суддівської винагороди в межах стягнення суми за один місяць.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Відповідачем у справі - Восьмим апеляційним адміністративним судом та третьою особою - Державною судовою адміністрацією України до суду подані апеляційні скарги з вимогами скасування оскарженого рішення з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України повернуто скаржникові, а по апеляційній скарзі Восьмого апеляційного суду, поновлено строк та відкрито апеляційне провадження із зупиненням виконання рішення суду першої інстанції від 28.01.2021 року до перегляду справи по суті.

25.05.2021 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду від Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області надійшла заява про зміну способу виконання рішення суду у справі №380/11025/20 від 28.01.2021, в якій просили: стягнути за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з квітня по серпень 2020 року, включно, у розмірі 391932,66 грн з утриманням з цієї суми, передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року, у задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про зміну способу виконання рішення суду від 28.01.2021 року - відмовлено (т.1, а.с.208-210).

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області на ухвалу суду першої інстанції від 03.06.2021 року подано апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (Т.2, а.с.151-153).

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області на ухвалу від 03.06.2021 року залишено без руху та визначено судом строк для сплати судового збору (т.2, а.с.166). 04 листопада 2021 року ухвалою суду зазначену апеляційну скаргу повернуто (т.2, а.с.182 ).

16 червня 2021 року Восьмим апеляційним адміністративним судом до Сьомого апеляційного адміністративного суду також подано апеляційну скаргу на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 року.

В апеляційній скарзі суд просив скасувати оскаржену ухвалу. Задовольнити заяву Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області. Змінити спосіб виконання рішення суду від 28.01.2021 року, а саме: стягнути за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, на користь ОСОБА_1 судівську винагороду за період з квітня по серпень 2020 року, у розмірі 391 932,66 грн. з утриманням з цієї суми, що підлягає виплаті, передбачених законом податків та обов"язкових платежів.

07 липня 2021 року ухвалою суду, призначено до розгляду апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції від 03.06.2021 року за апеляційною скаргою Восьмого апеляційного адміністративного суду в порядку письмового провадження (т.2, а.с.62).

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, доводам наведеним в оскарженій ухвалі, з урахуванням наявних у справі матеріалів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви виходив з того, що боржником у справі є державний орган, а тому зміна способу виконання цього рішення відповідно до частини 1 статті 378 КАС України можлива за заявою стягувача, яким є ОСОБА_1 або виконавця, яким, у силу Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є Державна казначейська служба України, як на центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів та на яку покладено виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

Натомість, з заявою про зміну способу виконання рішення суду звернулося територіальне управління Державної казначейської служби України, що не передбачено гіпотезою правової норми статті 378 КАС України, оскільки таке управління не є виконавцем рішення суду у контексті цих правовідносин, що у свою чергу виключає задоволення такої заяви.

Відповідно до частин 1, 3 статті 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1-3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

З 01.01.2013 набрав чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI, нормами якого встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

За змістом частини 1 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державне підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства .

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Так, центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 є Державна казначейська служба України (Казначейство).

Згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Аналіз наведених правових норм в сукупності дає підстави для висновку, що Державна казначейська служба України як центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.05.2020 у справі № 200/7261/13-ц (пункт 38).

Представники заявника, обґрунтовуючи належність звернення стягувача до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, а відтак, звернення останнього до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду, покликаються на пункт 24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08 2011 № 845 (далі Порядок № 845), відповідно до якого стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

У контексті зазначеного варто зауважити, що Порядок № 845 затверджений відповідно до пункту 9 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, яким, у свою чергу, встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

При цьому, згідно з імперативною нормою Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI, яким визначені особливості виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу, стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду (частина 2статті 3).

З огляду на викладене, вбачається не відповідність норм постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» нормам Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI.

Разом з тим, виходячи з ієрархії нормативно-правових актів за їхньою юридичною силою, у разі колізій між нормами закону і підзаконного нормативно-правового акту діють норми закону.

Відтак, суд першої інстанції вірно виходив з того, що саме Державна казначейська служба України є виконавцем рішень суду про стягнення коштів державного бюджету, боржником за якими є державний орган, що передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Про беззаперечність такого твердження свідчить також і правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 822/743/16 за позовом діючого судді, на користь якого Красилівським районним судом прийнято рішення про стягнення коштів компенсації втрати частини суддівської винагороди з державного органу (Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області), згідно з якою колегія суддів дійшла висновку про те, що «позивачем було за належністю направлено виконавчий лист №677/1254/15-а, виданий Красилівським районним судом, за яким боржником є державний орган до Державної казначейської служби України, оскільки відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", саме Державна казначейська служба України в даному випадку повинна була виконати рішення суду шляхом списання коштів з рахунків державного органу, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду».

Таким чином, враховуючи, що згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №380/11025/20 за позовом ОСОБА_1 до Восьмого апеляційного адміністративного суду про стягнення суддівської винагороди, боржником є державний орган, зміна способу виконання цього рішення відповідно до частини 1 статті 378 КАС України можлива за заявою стягувача, яким є ОСОБА_1 або виконавця, яким у силу Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є Державна казначейська служба України, на яку покладено виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

Натомість, територіальне управління Державної казначейської служби України, не є виконавцем рішення суду у контексті зазначених правовідносин, що виключає можливість задоволення такої заяви.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Восьмого апеляційного адміністративного суду залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.