Справа № 120/5746/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 грудня 2021 р. Справа № 120/5746/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адмінісративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на протиправну бездіяльність відповідача щодо не прийняття по суті рішення за результатом розгляду його клопотання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності безоплатно у приватну власність, площею 0,23 га по в АДРЕСА_1 .

За результатом розгляду клопотання позивача, станом на день подання позовної заяви, рішення за наслідком розгляду заяви відповідачем не прийнято.

На думку позивача, пасивна поведінка Ради при розгляді ініційованого ним земельного питання має ознаки протиправної бездіяльності, оскільки нормами Земельного кодексу України встановлено чіткий строк розгляду клопотання, який відповідачем порушено.

Тому, неналежний розгляд клопотання позивача зумовили його звернутись з цим позовом до суду.

Ухвалою від 10.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

14.12.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позову. Так, зазначає, що 10.03.2021 на адресу Липовецької міської ради надійшла заява від ОСОБА_1 з питання погодження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Дане питання розглядалось комісією, створеною рішенням № 52 виконавчого комітету Липовецької міської ради від 17.03.2021 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 20.01.2021 № 3 «Про затвердження складу комісій при виконавчому комітеті міської ради». На дану заяву ОСОБА_1 надано Акт № 3 від 28.04.2021, де комісією встановлено, що відповідно до рішення 3 сесії 8 скликання № 49 від 21.12.2020 «Про внесення змін в рішення 76 сесії міської ради 7 скликання від 06.10.2020 року № 803 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель комунальної власності безоплатно у приватну власність, гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею до 0,23га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 , із земель комунальної власності міської ради.

Спір, на думку відповідача, полягає у не погодженні меж вищевказаної земельної ділянки суміжним землекористувачем гр. ОСОБА_2 .

Так вказує, що в ході роботи комісії встановлено, що суміжний землекористувач ОСОБА_2 не погоджує Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання мотивуючи тим, що не був присутній, як суміжний землекористувач при виконанні робіт з встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею до 0,23 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності міської ради по АДРЕСА_1 та не був завчасно повідомлений виконавцем робіт ФОП ОСОБА_3 про закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі на (місцевості), чим порушили його особисте право та п. 3.12 інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), та закріплення їх межовими знаками» затвердженою наказом Держкомзему України № 376 від 18.05.2010. На місці комісією було встановлено, що частина земельної ділянки, яка пропонується до відведення у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства, розташована на схилових землях з ухилом 7-10 градусів. Відповідно до статті 47 Закону України «Про охорону земель» забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів. На схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежуються розміщення просапних культур, чорного пару тощо.

Враховуючи вищевикладене, використання земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства неможливе, в зв`язку з тим, що при розорюванні даної земельної ділянки може призвести до їх зсуву на суміжні присадибні земельні ділянки на яких розташовані житлові будинки господарські будівлі та споруди. Заявнику запропоновано вирішити даний спір у порядку внесення змін у проект землеустрою з відведення земельної ділянки у власність, залишивши схилові землі комунальної власності для подальшої передачі їх у власність заявнику із цільовим призначенням для ведення садівництва.

Межу вищевказаної земельної ділянки між суміжним землекористувачем ОСОБА_2 комісією не погоджено, то просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Відповідно до вимог частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи судом встановлено, що рішенням 3 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницької області від 21.12.2020 позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності безоплатно у приватну власність, площею 0,23 га в АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного рішення, позивачем було замовлено виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

28 січня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву до міської ради разом із проектом землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з проханням затвердити її на черговій сесії.

Листом від 26.02.2021 №31 Липовецькою міською радою повідомлено, що немає можливості затвердити проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки не погоджені межі із суміжним землекористувачем.

10.03.2021 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Так, листом Липовецької міської ради за №Б-36 від 06.04.2021 позивачу повідомлено, що його заява буде розглянута на черговій сесії Липовецької міської ради.

В подальшому актом №3 комісії, створеної рішенням за №52 виконавчого комітету Липовецької міської ради від 17.03.2021 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 30.01.2021 №3 «Про затвердження складу комісій при виконавчому комітеті міської ради», розглянуто спір щодо непогодженням меж земельної ділянки, у зв`язку із тим, що використання даної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства неможливе.

Даний акт було затверджено рішенням виконкому Липовецької міської ради 06.05.2021 року за № 87.

Проте, позивач зазначив, що на час звернення до суду відповідачем жодного рішення за результатами розгляду його заяви про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою прийнято не було.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді у встановлений термін клопотання про затвердження документації із землеустрою, позивач звернувся до суду з цим позовом, що і є предметом спору у даному випадку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

При цьому, згідно пункту «б» частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, за змістом даної статті передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність.

Із вищевикладеного слідує, що в межах процедури безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності всі дії відповідних суб`єктів цих правовідносин є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання заявником земельної ділянки у власність.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник на стадії подання позивачем розробленого проекту землеустрою до органу місцевого самоврядування та його розгляду відповідачем.

Так, на час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, частини 8 та 9 статті 118 ЗК України (в редакції до 27.05.2021) передбачали, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Отже, із вищенаведених норм Земельного кодексу України передбачено, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

При цьому, відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 зазначеного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

За таких обставин, враховуючи, що позивач у визначеному законодавством порядку звернувся до відповідача із клопотанням про затвердження розробленого ним проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 28.01.2021, а згодом і 10.03.2021, проте відповідач в межах двохтижневого строку, передбаченого частиною 9 статті 118 ЗК України, відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою або про відмову у його затвердженні не прийняв, тому допустив бездіяльність у власній поведінці, яка з огляду на обставини цієї справи є протиправною.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №826/14320/17 від 19.08.2021.

Виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення взаємопов`язаної вимоги шляхом прийняття рішення про зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_5 від 10.03.2021 про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розташовану за адресою, АДРЕСА_1 з прийняттям рішення відповідно до статті 122 Земельного кодексу України.

При цьому судом не оцінюються посилання сторін щодо погодження / непогодження меж земельної ділянки, оскільки такі виходять за межі предмету розгляду даної справи.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 70-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області щодо не розгляду в двотижневий строк клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розташовану за адресою, АДРЕСА_1 .

Зобов`язання Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розташовану за адресою, АДРЕСА_1 з прийняттям рішення відповідно до статті 122 Земельного кодексу України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 30, м. Липовець, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна