Справа № 420/16403/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 420/16403/21

адміністративне провадження № К/9901/46461/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів -Мельник-Томенко Ж.М., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №420/16403/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільського міського голови Подільського району Одеської області ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Подільського міського голови Подільського району Одеської області ОСОБА_2, в якому просив:

- визнати дії Подільського міського голови Подільського району Одеської області ОСОБА_2 , які полягають у зухвало - ганебному зволіканні проведення службового розслідування за фактом зухвало-злочинного зволікання призначення та повернення позивачу субсидій на оплату комунальних послуг, всупереч рішенню суду, за фактом зухвало - злочинної директора Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я ОСОБА_3 , як посадової особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування незаконними;

- за результатом проведеного службового розслідування прийняти рішення про притягнення директора Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я очолюваної ним Подільської міської ради, громадянку ОСОБА_3 до суворої дисциплінарної відповідальності;

- зобов`язати відповідача стягнути з директора Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я очолюваної ним Подільської міської ради громадянки ОСОБА_3 кошти міського бюджету у розмірі: 15.300 грн. незаконно витрачені нею на сплату накладеного на очолюваний означеною громадянкою Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я штрафу за вчинення кримінального злочину, який полягає у невиконанні рішення суду та повернути їх до міського бюджету;

- стягнути з відповідача нанесену позивачу його незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі: 1500.000 гривень, тому що результатом його зухвало - ганебної бездіяльності стало значне погіршення стану здоров`я позивача та нанесення позивачу суттєвої моральної шкоди.

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року адміністративний позов залишено без руху з підстав необхідності надання до суду уточненої позовної заяви із приведеними у відповідність позовними вимогами згідно пункту 4 частини першої статті 5, 160-161 КАС України.

На виконання цього судового рішення позивач надіслав до суду уточнену позовну заяву в частині визначення відповідача, а саме Подільського міського голова Подільського району Одеської області ОСОБА_2. Позовні вимоги залишені у первинній редакції.

Крім цього, у заяві позивач зазначив, що у змісті уточненого позову не просто зазначена бездіяльність посадової особи, яка слугує підставою для накладення стягнень, а зроблено наголос на те, що підставою для накладення стягнень на Департамент є документальний факт невиконання рішення суду у адміністративній справі №420/3778/19 керівництвом Департаменту, підпорядкованого відповідачу.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2021 року, в порядку статті 169 КАС України, позовну заяву повернуто позивачу з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2021 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2021 року про повернення позовної заяви скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Водночас, у цій постанові апеляційний суд зробив наступні висновки:

- частина вимог позивача взагалі не може бути розглянута судом будь-якої юрисдикції, оскільки є намаганням позивача у спосіб заявлення нових позовних вимог примусити відповідача виконати інше судове рішення (справа №420/3778/19), що суперечить вимогам статті 383 КАС України;

- решта вимог позивача (відшкодування моральної шкоди та регресні вимоги щодо відшкодування збитків) не підпадають під юрисдикцію адміністративного суду (частина п`ята статті 21 КАС України).

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, ухвалою суду першої інстанції від 17 листопада 2021 року було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Зазначена ухвала суду першої інстанції була залишена без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року.

Не погоджуючись із цими судовими рішенням, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 КАС України, подавши її через підсистему «Електронний суд» 18 грудня 2021 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №420/16403/21, а справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у зухвало - ганебному зволіканні проведення службового розслідування за фактом зухвало-злочинного зволікання призначення та повернення позивачу субсидій на оплату комунальних послуг, всупереч рішенню суду, яке набрало законної сили, за фактом зухвало - злочинної директора Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я ОСОБА_3 , як посадової особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування незаконними та похідними вимогами про зобов`язання вчинити дії (прийняти рішення про притягнення громадянки ОСОБА_3 до суворої дисциплінарної відповідальності та стягнення з відповідача моральної і матеріальної шкоди).

Судами зауважено, що як у первісному позові, так і в уточненій позовній заяві, позивач посилається на рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №420/3778/19 та дії ДВС, вчинені в рамках Закону України "Про виконавче провадження" з виконання цього рішення, зокрема неодноразового накладання штрафів на Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради за невиконання рішення суду.

Тобто, предметом спору у цій справі є фактично невиконання державним органом судових рішень в іншій справі та намагання позивача у такий спосіб примусити відповідача виконати це судове рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з положеннями частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 2 червня 2016 року, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено можливість зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Водночас, суд апеляційної інстанції вказав, що рішення, дії або бездіяльність відповідача вчинені на виконання судових рішень в інших справах можуть бути оскаржені тільки відповідно до статті 383 КАС України в межах тієї справи, що розглядалась у суді, а не шляхом подання нового позову.

Відтак, з урахуванням наведеного, суди дійшли обґрунтованого висновку, що оскільки обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, заявлені позовні вимоги не підлягають судовому розгляду.

Одночасно суд апеляційної інстанції послався на правову позицію Верховного Суду викладену в постановах від 21 листопада 2018 року у справі №816/2016/17, від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а, від 6 лютого 2019 року у справі №816/2016/17, від 8 грудня 2020 року у справі №540/326/20.

Правильним є й висновок судів про те, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача стягнути з директора Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я очолюваної ним Подільської міської ради громадянки ОСОБА_3 кошти міського бюджету у розмірі: 15,300 грн незаконно витрачені нею на сплату накладеного на очолюваний означеною громадянкою Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я штрафу за вчинення кримінального злочину, який полягає у невиконанні рішення суду та повернути їх до міського бюджету є регресними вимогами та похідними від результатів службового розслідування та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, згідно частини п`ятої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, враховуючи те, що окремо заявлені позовні вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди та регресні вимоги щодо відшкодування збитків не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Мотиви, наведені в оскаржуваному судовому рішенні та обставини, на які посилається заявник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №420/16403/21 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, частиною другою статті 329 та статтею 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №420/16403/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільського міського голови Подільського району Одеської області ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

В.М. Соколов,

Судді Верховного Суду