Справа № 120/8127/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 р. Справа № 120/8127/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 29.01.2021 № 92 щодо зменшення позивачці відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при здійсненні його перерахунку на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 120/5950/20-а з 90% до 70% від відповідних сум суддівської винагороди та щодо незарахування позивачці половини строку навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова, що становить 02 роки 05 місяців, до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачці половину строку навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова, що становить 02 роки 05 місяців, до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, та встановити, що цей стаж роботи загалом становить 32 роки 09 місяців 09 днів відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданого Вінницьким апеляційний судом за № 01-23/38/2021 від 22.03.2021;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачці перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи з 90% від відповідних сум суддівської винагороди працюючого судді згідно з довідкою Вінницького апеляційного суду № 05-27/114/2020 від 27.02.2020, враховуючи стаж роботи на посаді судді 32 роки 09 місяці 09 днів, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 позивачка звернулась до відповідача з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці. До заяви позивачка додала довідку Вінницького апеляційного суду № 05-27/114/2020 від 27.02.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Однак рішенням № 89 від 13.03.2020 відповідач відмовив у перерахунку, посилаючись на те, що в наданій заявницею довідці відображена суддівська винагорода станом на 01.01.2020, тоді як після прийняття Конституційним Судом України рішення (після 18.02.2020) будь-яких змін розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не відбувалося. Позивачка з цим рішенням пенсійного органу не погодилася та оскаржила його до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 120/5950/20-а визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 13.03.2020 № 89 про відмову у перерахунку позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити позивачці, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 № 05-27/114/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Отримавши щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в зменшеному розмірі, 05.04.2021 позивачка звернулася до відповідача з заявою про роз`яснення неналежного виконання рішення суду та про добровільне відновлення прав на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% відповідних сум суддівської винагороди, а також зарахування до суддівського стажу половини часу навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова.

Листом від 30.04.2021 № 4331-37220/П-02/8-0200/21 відповідач повідомив підстави перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в зменшеному розмірі, зазначивши, що за матеріалами пенсійної справи позивачки її стаж роботи на посаді судді становить 30 років 03 місяці 15 днів.

Крім того, позивачці стало відомо про наявність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.01.2021 № 92, на підставі якого з 19.02.2020 їй проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру 70% від відповідних сум суддівської винагороди та без зарахування до суддівського стажу періоду навчання в університеті 02 роки 05 місяців.

Позивачка вважає вказані рішення та дії пенсійного органу неправомірними, а тому просить про судовий захист своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою суду від 27.07.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 06.08.2021 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі № 380/5074/20. Суд врахував, що предметом розгляду справи № 380/5074/20 є питання перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, в тому числі його відсоткового розміру 90% від суддівської винагороди працюючого судді, розрахованої за нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII). Відтак суд дійшов висновку, що формування відповідної правової позиції Верховного Суду у справі № 380/5074/20 може вплинути на результати розгляду цієї справи, що свідчить про доцільність її зупинення. Аналогічної практики дотримувався суд апеляційної інстанції (ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2021 у справі № 120/7236/20-а, від 18.03.2021 у справі № 120/7548/20-а та від 12.05.2021 у справі № 120/7587/20-а).

Ухвалою суду від 15.12.2021 за клопотанням позивачки провадження у справі поновлено, оскільки встановлено, що постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 380/5074/20 набрала законної сили. При цьому Верховний Суд не надав правової оцінки питанню відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з проведенням його перерахунку на підставі Закону № 1402-VIII, зазначивши, що воно є похідним і має вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок. Відтак позовні вимоги в цій частині визнані такими, що заявлені передчасно.

10.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Як зазначає відповідач, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 120/5950/20-а позивачці проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19.02.2020, з урахуванням розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Вінницького апеляційного суду № 05-27/114/2020 від 27.02.2020. При цьому до спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці враховано лише стаж роботи позивачки на посаді судді, який становить 30 років 3 місяці 15 днів. На думку відповідача, підстави для зарахування позивачці половини строку навчання в університеті відсутні, оскільки це не відповідає Закону № 1402-VIII.

Крім того, відповідач вказує на те, що виходячи із спеціального (суддівського) стажу роботи позивачки 30 років 3 місяці 15 днів, розмір її довічного грошового утримання як судді у відставці склав 70%. Натомість позивачка неправомірно просить здійснити перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 90%, що суперечить нормам Закону № 1402-VIII. Також відповідач звертає увагу, що це ставить у нерівне становище працюючих суддів з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI), який втратив чинність, та спричиняє надмірне і безпідставне витрачання коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 263 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи здійснюється судом у письмовому провадженні в строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Між тим, зупинення провадження в адміністративній справі зупиняє перебіг усіх процесуальних строків у цій адміністративній справі. Перебіг процесуальних строків продовжується з дня поновлення провадження (ч. 10 ст. 120 КАС України).

За правилами, визначеними частиною четвертою статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 з 17.02.1986 працювала на посаді судді Замостянського районного суду м. Вінниці, а з 15.12.1992 суддею Вінницького обласного суду (Апеляційного суду Вінницької області).

27.06.2016 позивачка звільнена у відставку з посади судді Апеляційного суду Вінницької області.

З 29.06.2021 позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Як видно з пенсійної справи позивачки, довічне грошове утримання судді у відставці було розраховане позивачці виходячи зі стажу роботи на посаді судді 32 роки 09 місяць 09 днів, враховуючи розрахунок стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до подання апеляційного суду Вінницької області від 27.06.2016 № 5 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, до суддівського стажу позивачки, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було зараховано: 1) половину строку навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова в період з 01.09.1979 до 01.07.1984, що становить 02 роки 05 місяців 00 днів; 2) період роботи на посаді судді Замостянського районного суду м. Вінниці з 17.02.1986 до 14.12.1992 (06 років 09 місяців 27 днів); 3) період роботи на посаді судді Апеляційного суду Вінницької області з 15.12.1992 до 27.06.2016 (23 роки 06 місяців 12 днів).

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці під час його призначення був визначений позивачці на рівні 90% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та обчислений за нормами чинного на той час Закону № 2453-VI.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", яким було передбачено, що судді України, які перебувають у відставці, мають право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання лише за умови проходження кваліфікаційного оцінювання або призначення судді за результатами конкурсу.

Відтак 06.03.2020 позивачка звернулась до відповідача з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороду працюючого судді, зазначеної у довідці Вінницького апеляційного суду № 05-27/114/2020 від 27.02.2020 та розрахованої за нормами Закону № 1402-VIII.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 89 від 13.03.2020 позивачці відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вищевказаної довідки.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 120/5950/20-а зазначене рішення пенсійного органу скасовано, а відповідача зобов`язано здійснити позивачці, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 № 05-27/114/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. При цьому питання щодо розміру щомісячного довічного грошового утримання при здійсненні позивачці відповідного перерахунку судом не досліджувалось, висновків з цього приводу судом не надано.

Виконуючи вказане судове рішення, відповідач з 19.02.2020 здійснив позивачці перерахунок щомісячного довічного грошового утримання виходячи з розміру суддівської винагороди працюючого судді, визначеного довідкою Вінницького апеляційного суду № 05-27/114/2020 від 27.02.2020.

Разом з тим, оскільки рішенням суду за позивачкою було визнано право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII, відповідач під час проведення перерахунку застосував норми цього Закону і, як наслідок, зарахував до стажу роботи позивачки на посаді судді виключно період роботи суддею, що становить 30 років 04 місяці 12 днів, та не врахував половину строку навчання позивачки в університеті 02 роки 05 місяців.

Окрім цього, відповідач застосував правила обчислення розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці, передбачені Законом № 1402-VII, у зв`язку з чим після перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачки, враховуючи спеціальний стаж, склав 70% від відповідних сум суддівської винагороди.

05.04.2021 позивачка звернулась до відповідача з заявою, у якій просила відновити її право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% відповідних сум суддівської винагороди, а також зарахувати до суддівського стажу половину часу навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова.

Листом від 30.04.2021 № 4331-37220/П-02/8-0200/21 відповідач повідомив, що стаж роботи на посаді судді та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розраховані (обчислені) позивачці правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Не погодившись з вказаними діями пенсійного органу, позивачка ОСОБА_1 за захистом своїх прав та інтересів звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відносини, що виникають у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні врегульовано Законом № 1402-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

За приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VІІІ суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VIІІ).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону 2453-VI.

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Законом України від 16.10.2019 № 193-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування", який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Як зазначив Конституційний Суд України, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Також Конституційний Суд України дійшов висновку, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

При цьому Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Розглядаючи справу з подібними правовідносинами (справа № 620/5437/20 постанова від 24.09.2021) Верховний Суд дійшов наступних висновків:

"Таким чином, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402-VIII.".

До такого самого висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 11 жовтня 2021 року в справі № 160/10640/20, зазначивши таке:

"… позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі, визначеному Законом № 2453-VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, зокрема, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.

Положеннями статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 по зразковій справі № 620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

Отже, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI).".

Аналогічна правова позиція викладена у багатьох інших постановах Верховного Суду, прийнятих останнім часом, зокрема у постановах від 08.12.2021 у справі № 280/9587/20 та від 16.12.2021 у справі № 120/7094/20-а.

При цьому суд наголошує, в останній справі відповідачем було саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а його дії щодо зменшення позивачу судді у відставці відсоткового значення при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 62% визнані правомірними.

Крім того, суд враховує аналогічну практику Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах цієї категорії, як-от постанову від 30.11.2021 в справі № 560/4856/21.

У цій справі колегія суддів визнала помилковим посилання позивача та суду першої інстанції на те, що перерахунок грошового утримання судді у відставці має бути здійснений виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді.

Апеляційний суд зазначив, що розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді по Закону № 2453-VI, а розмір суддівської винагороди по Закону №1402-VIII, оскільки такий перерахунок ставить суддів, які вийшли або вийдуть у відставку по Закону №1402-VIII у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI, оскільки Закон № 2453-VI передбачав, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за 20 років, а Закон № 1402-VIII 50 відсотків за 20 років суддівського стажу. Водночас частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII неконституційною не визнавалась. Відтак, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, відсутні правові підстави для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Отже, є достатні підстави вважати, що на сьогодні сформувалась усталена правова позиція з вирішення спорів, пов`язаних з діями пенсійного органу щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці під час здійснення його перерахунку виходячи з розміру суддівської винагороди працюючого судді, передбаченого нормами Закону № 1402-VIII, і суд не вбачає підстав для відступлення від такої правової позиції у цій адміністративній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону № 1402-VIII Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить також частина шоста статті 13 Закону № 1402-VIII, в силу якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, в силу приписів чинного законодавства обов`язковими для врахування є висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому додатково враховується висновок Великої Палати Верховного Суду, сформований при розгляді справи № 755/10947/17, згідно з яким під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на викладене та враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд доходить висновку про відсутність у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області правових підстав для здійснення позивачці ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з тим суд не погоджується з діями відповідача щодо незарахування позивачці до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова, що становить 02 роки 05 місяців.

Так, відповідно до ч.1 ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом № 1402-VIII зазначені правовідносини регулювались Законом України № 2453-VI та Законом України № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Норми аналогічного змісту містилися також в Указі Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".

Таким чином, у зв`язку з прийняттям Закону № 1402-VIII за позивачкою збереглося право на зарахування до суддівського стажу половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі.

Наведений висновок підтверджується постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 560/4856/21.

Відтак суд визнає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування позивачці половини строку навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова, що становить 02 роки 05 місяців, до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці під час здійснення позивачці перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 на підставі довідки Вінницького апеляційного суду № 05-27/114/2020 від 27.02.2020 і, як наслідок, щодо зменшення позивачці розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до 70% від відповідних сум суддівської винагороди, замість 74%.

Отже, відповідача належить зобов`язати здійснити позивачці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Вінницького апеляційного суду № 05-27/114/2020 від 27.02.2020 в розмірі 74% від відповідних сум суддівської винагороди та враховуючи стаж роботи на посаді судді 32 роки 09 місяців 09 днів, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

При обранні способу захисту порушених прав позивачки суд, знову-таки, враховує постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 560/4856/21.

Крім того, суд зауважує, що з матеріалів пенсійної справи позивачки не вбачається прийняття відповідачем окремого рішення в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, яке б могло бути предметом оскарження в суді.

Водночас протокол про перерахунок пенсії від 29.01.2021, на думку суду, таким рішенням не вважається, тоді як зазначений у ньому № 92 є номером пенсійної справи позивачки, який зазначається на усіх наявних в ній протоколах та документах пенсійного органу.

Суд вважає, що у даному випадку відповідач вчинив дії щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з якими позивачка не погоджуються та яким суд надає оцінку в межах розгляду цієї справи.

Відповідно до положень статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково, водночас обравши при цьому правильний і найбільш ефективний спосіб захисту прав позивачки, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру та беручи до уваги неможливість арифметичного визначення частки (пропорції) задоволених позовних вимог, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 454,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування ОСОБА_1 половини строку навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова, що становить 02 роки 05 місяців, до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, і, як наслідок, щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 до 70% від відповідних сум суддівської винагороди.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Вінницького апеляційного суду № 05-27/114/2020 від 27.02.2020 в розмірі 74% від відповідних сум суддівської винагороди та враховуючи стаж роботи на посаді судді 32 роки 09 місяців 09 днів, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 повернути Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено 30.12.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович