Справа № 600/3272/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 грудня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/3272/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження клопотання про залишення позову без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового зобов`язання зі сплати єдиного податку у сумі 2923,20 грн за період з 20 січня 2014 року по 20 грудня 2014 року;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Чернівецькій області виключити нарахування грошового зобов`язання зі сплати єдиного податку у сумі 2923,20 грн за період з 20 січня 2014 року по 20 грудня 2014 року з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- визнати протиправним нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового зобов`язання зі сплати пені на борг минулих років зі сплати єдиного податку у сумі 2104,37 грн від 08 червня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Чернівецькій області виключити нарахування грошового зобов`язання зі сплати пені на борг минулих років зі сплати єдиного податку у сумі 2104,37 грн від 08 червня 2018 року з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- визнати протиправним нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 9872,56 грн за період з 19 жовтня 2013 року по 20 січня 2015 року;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Чернівецькій області виключити нарахування грошового зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 9872,56 грн за період з 19 жовтня 2013 року по 20 січня 2015 року з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- визнати протиправним нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового зобов`язання зі сплати пені за несвоєчасну сплату боргу з єдиного соціального внеску у сумі 13163,90 грн на 08 червня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Чернівецькій області виключити нарахування грошового зобов`язання зі сплати пені за несвоєчасну сплату боргу з єдиного соціального внеску у сумі 13163,90 грн на 08 червня 2018 року з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

За вказаним позовом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропуском строків звернення до суду.

Окрім того, подано відповідачем додаткові пояснення до клопотання про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування клопотання про залишення позову без розгляду та додаткових пояснень, відповідач вказує, що позивач знав про наявність обов`язку щодо сплати єдиного податку, оскільки підставою для нарахування єдиного податку у інтегрованих картках послужили подані позивачем заяви №9831 про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2012 та заяву № 10220 про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.07.2018. Оскаржуючи нарахування грошового зобов`язання зі сплати єдиного податку у інтегрованих картках за 2015-2018 роки, позивач звернувся до суду з цим позовом у липні 2021 року , тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

З матеріалів справи видно, що клопотання про залишення позову без розгляду надіслано відповідачем рекомендованим листом на адресу позивача, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти.

Позивач не скористався правом на подання до суду письмових заперечень щодо заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду.

Розглянувши заявлене клопотання та додаткові пояснення до клопотання, перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755- IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на чотири групи платників єдиного податку (п.291.4 ст.291 ПК України).

Згідно з абз.2 п.291.4 ст.291 ПК України друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності критеріїв, визначених у Податковому кодексі.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.

Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву п.п. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298 ПК України.

Відповідно до п.293.1. ст.293 ПК України ставки єдиного податку для платників другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року (п. 295.1 ст. 295 ПК України).

Згідно п. 295.2 ст. 295 ПК України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Згідно даних про реєстрації в якості платника єдиного податку з ІС Податковий блок, ОСОБА_1 подав до контролюючого органу заяву №9831 про застосування спрощеної системи оподаткування (2 група платника) з 01.01.2012 та заяву № 10220 про застосування спрощеної системи оподаткування (2 група платника) з 01.07.2018.

Отже, підставою для нарахування єдиного податку в інтегрованих картках платника є подані ОСОБА_1 заяви про застосування спрощеної системи оподаткування 2 групи платника єдиного податку.

Як видно із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії відповідача стосовно нарахування в інтегрованій картці платника податків грошового зобов`язання зі сплати єдиного податку у сумі 2923,20 грн за період з 20 січня 2014 року по 20 грудня 2014 року та пені на борг минулих років зі сплати єдиного податку у сумі 2104,37 грн від 08 червня 2018 року, а також грошового зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 9872,56 грн за період з 19 жовтня 2013 року по 20 січня 2015 року та пені за несвоєчасну сплату боргу з єдиного соціального внеску у сумі 13163,90 грн на 08 червня 2018 року.

Приписами п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема: у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу (вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Сплата єдиного податку платниками першої - третьої груп здійснюється за місцем податкової адреси (п.295.4 ст.295 ПК України).

Зареєстровані в установленому порядку фізичні особи - підприємці, які до закінчення місяця, в якому відбулася державна реєстрація, подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для першої або другої групи, вважаються платниками єдиного податку з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація (п.п.298.1.2 п.298.1 ст.298 ПК України).

Згідно з п.300.1 ст. 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідач в заяві про залишення без розгляду вказує, що позивач знав про наявність обов`язку щодо сплати єдиного податку, оскільки підставою для нарахування єдиного податку у інтегрованих картках послужили подані ним заяви №9831 про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2012 та заяву № 10220 про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.07.2018.

Судом встановлено, що оскаржуючи нарахування грошового зобов`язання зі сплати єдиного податку у інтегрованих картках за 2014-2018 роки, позивач звернувся до суду з цим позовом у липні 2021 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів .

Згідно ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.

З наведених норм вбачається, що Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено десятиденний строк на оскарження вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій в адміністративному порядку. Також передбачено звернення вимоги до примусового виконання у разі несплати суми недоїмки або не оскарження вимоги протягом десяти днів.

Судом встановлено, що оскаржуючи нарахування грошового зобов`язання зі сплати соціального внеску за 2013 - 2015 роки та 2018 рік, позивач звернувся до суду з цим позовом у липні 2021 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені строки звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, особа має право звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів протягом шестимісячного строку, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В той же час позивач звернулася до суду з цим позовом тільки 16.07.2021 (згідно з відбитком штемпеля), тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна заява подана позивачем з порушенням строку шестимісячного строку звернення до суду.

Позивач жодним чином не підтвердив поважності причин, за яких ним не реалізовано своє право на захист у шестимісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки підставами для поновлення строку звернення до суду є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Таким чином, позивач не надав доказів та жодним чином не навів аргументів що перешкоджало та створювало труднощі для своєчасного звернення до суду у шестимісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів з позовом щодо проходження публічної служби.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (п. 137).

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі № 320/2915/20 та ін.

Частинами 2 - 4 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч. 13 - 15 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Отже, одним із обов`язків позивача при поданні позовної заяви, яку подано з пропуском строку звернення до адміністративного суду, є надання заяви про поновлення цього строку та доказів поважності причин його пропуску. Наслідком же невиконання такої вимоги, встановленої судом після відкриття провадження у справі, є прийняття судом ухвали про залишення позову без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення останньому ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

На підставі вищезазначених положень КАС України та з огляду на встановлені обставини у справі, заявлене клопотання відповідача про залишення позову без розгляду є передчасним, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні.

Водночас, суд вважає, що позов підлягає залишенню без руху, відтак встановлює позивачу десятиденний строк для зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до суду.

З огляду на наведене, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є передчасним, тому суд відмовляє в його задоволенні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 171, 248, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, - відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - залишити без руху.

3. Встановити позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали.

4. У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.К. Левицький