Справа № 243/3904/21
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р. Справа№243/3904/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (яке ухвалою суду від 15.11.2021 року було замінено на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної казначейської служби України, у якому просив:

стягнути з держави України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в користь позивача шкоду заподіяну відповідачем, у розмірі 69937,61 грн.

Крім цього, у мотивувальній частині позовної заяви (а.с. 19), позивач вказує, що сума позовних вимог (загальний розмір шкоди, завданої позивачу) складається з :

- 45612,68 грн. (борг з основної пенсії);

- 4324,93 грн. (борг з суми компенсації відповідно до ЗУ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати);

- моральна шкода 20000,00 грн.

Свої вимоги позивач, серед іншого, обґрунтував тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року визнано протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати йому пенсії з 01 серпня 2018 року, та зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату йому пенсії, починаючи з 01 серпня 2018 року.

У той же час відповідачем добровільно не виконано рішення суду, на підставі виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № 58630922.

Вказує, що посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату недоплаченої пенсії позивачу є такими, що суперечать нормам міжнародного законодавства.

Зазначив, що у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення від 14 листопада 2018 року по справі №200/10159/18-а, відповідачем нанесені йому збитки у розмірі недоотриманої пенсії та збитки у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати і завдано моральної шкоди.

10 вересня 2021 року через відділ документообігу та архівної роботи суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

В обґрунтування заперечень відповідач, серед іншого, зазначив про те, що згідно постанови Кабінету Міністру України № 335 від 25.04.2018 року «Про внесення змін до постанови кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів, тобто борг за минулий період з 01.08.2018 року по 28.02.2019 року не виплачується. ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії, а борг нараховано на додаткову відомість, виплата буде проведена після її фінансування.

Відповідач наголосив, що при винесенні рішення про стягнення зазначеної суми Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 243/3904/21 є подвійною відповідальністю за одне й те ж саме зобов`язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Також зазначив, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2019 року по справі №243/7205/19 про стягнення майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії та компенсації за несвоєчасну виплату недоотриманої пенсії за періоди з 01.08.2018 року по 28.02.2019 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області закрито. Ухвала суду набула законної сили.

Також, звернув увагу на те, що ОСОБА_1 вже звертався до суду із тим самим позовом із тим же самим спором.

Відповідач вважає, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому несплачена позивачу сума пенсії, яка підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками у розумінні статей 22, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу і в порядку виконання постанови адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, зазначив, що порушені права позивача відновлено постановою суду про зобов`язання поновити позивачу пенсію, яка знаходилась на виконанні та виконана, оскільки відповідачем поновлено виплату пенсії позивачу, визначений розмір, а тому стягнення заявленої позивачем суми у зазначеному спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов`язання, що в розрізі положень Конституції України - є недопустимим.

Щодо стягнення з управління компенсації втрати частини грошових доходів, відповідач вважає її такою що не підлягає задоволенню, оскільки первинною умовою нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є наявність вини відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом заборонено.

Стосовно стягнення зі Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, що письмових доказів на підтвердження виникнення моральної шкоди, пов`язаності її виникнення з протиправними діями управління та підтвердженого розрахунку компенсації такої шкоди. Позивачем не було надано ніяких доказів того що він зазнав фізичних і моральних страждань, ніякої довідки із Медико-соціальної експертної комісії або інших медичних довідок які підтверджували би її моральне травмування.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі № 200/9116/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суддя Бабіч С.І. перебував у щорічній відпустці з 06 вересня 2021 року по 01 жовтня 2021 року та з 18 жовтня до 23 жовтня і на лікарняному з 25 жовтня до 12 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволено.

Замінено відповідача у справі № 243/3904/21 Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (), на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: площа Соборна, будинок 3, місто Слов`янськ, Донецька область, 84122).

Вирішено розгляд справи № 243/3904/21 здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у даній справі на 30 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі № 243/3904/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 грудня 2021 року.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 30 листопада 2021 року не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на те, що сторони чи їх представники у судове засідання не з`явились, суд приходить висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 34-36).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122 є органом державної влади, про що вказано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державна казначейська служба України, , місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601 є органом державної влади, про що вказано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 10.07.2017 року № (а.с. 37-зворотній бік), згідно з якою позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 і перемістився та зареєструвався за адресою: АДРЕСА_2 .

В матеріалах справи наявні документи, що були дослідженні Донецьким апеляційним судом під час судового розгляду адміністративної справи №243/3904/21.

Так, відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі №200/10159/18-а визнано протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2018 року, та зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 47-48).

15 березня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58630922 за виконавчим листом №200/10159/18-а про зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року (а.с. 31-32).

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі № 200/10159/18-а Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було поновлено та нараховано виплату пенсії ОСОБА_1 . Борг з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року у сумі 45 612,68 грн. нараховано, однак виплата буде проведена після її фінансування, що підтверджується листом Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за № 10328 від 28 травня 2019 року (а.с.28-30).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 200/10159/18-а у задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Косаревої І.В. про заміну способу і порядку виконання судового рішення, відмовлено (а.с. 40-42).

24 січня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 58630922 від 24 січня 2020 року, відкритого за виконавчим листом № 200/10159/18-а (а.с. 38-39).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2020 року у справі № 200/13927/19-а позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника позивача - Макарова Вадима Михайловича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 200/13927/19-а задоволено.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 200/13927/19-а - скасовано.

Провадження у справі № 200/13927/19-а за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії закрито, оскільки справу не належало розглядати за правилами адміністративного судочинства (а.с. 43-46).

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто зі Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 у розмірі 4 324,93 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в дохід держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення суми боргу з основної пенсії та відшкодування моральної шкоди відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав.

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задоволено частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2021 року скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди (стягнення недоплаченої суми пенсії, компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди), закрито.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснено ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

23 липня 2021 року від ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача у справі, надійшла заява, в якій він просив направити справу за встановленою юрисдикцією до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Макаров Вадим Михайлович, про передачу справи за підсудністю задоволено.

Передано справу за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

Враховуючи викладене та приписи ч.2 ст. 239 КАС України, питання щодо підсудності даної справи не розглядається, а суд має прийняти у даній справі рішення, оскільки дана справа надійшла з Донецького апеляційного суду після закриття провадження судом апеляційної інстанції у порядку цивільного судочинства і провадження у даній справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.

Суд зазначає, що представником позивача був наданий розрахунок компенсації на суму боргу, з якого видно, що за серпень 2018 року станом на 18.04.2021 року сума боргу складає 6512,24 грн. сума компенсації 694,91 грн., за вересень 2018 року станом на 18.04.2021 року сума боргу 6512,24 грн. сума компенсації 644,81 грн., за жовтень 2018 року станом на 18.04.2021 року сума боргу 6512,24 сума компенсації 595,06 грн., за листопад 2018 року станом на 18.04.2021 року сума боргу 6512,24 грн. сума компенсації 587,96 грн., за грудень 2018 року станом на 18.04.2021 року сума боргу 6521,24 грн. сума компенсації 603,20 грн., за січень 2019 року станом на 18.04.2021 року сума боргу 6521,24 грн. сума компенсації 588,80 грн., за лютий 2019 року станом на 18.04.2021 року сума боргу 6521,24 грн. сума компенсації 610,19 грн.

Вказано, що загальний розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до вимог Закону України № 2050-ІІІ станом на 18.04.2021 року складає 4324,93 грн. (а.с. 49).

Крім цього, як вказано вище, у мотивувальній частині позовної заяви, позивач вказує. що сума позовних вимог (загальний розмір шкоди, завданої позивачу) складається з :

- 45612,68 грн. (борг з основної пенсії)

- 4324,93 грн. (борг з суми компенсації)

- моральна шкода 20000,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною п`ятою статті 21 цього ж Кодексу передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм КАС України дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з положеннями статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 107 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

У Цивільному кодексі України (далі - ЦК України) міститься визначення поняття збитків.

Так, відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для звернення до суду позивач в тому числі зазначає статті 22, 1166 ЦК України та посилається на заподіяну відповідачем матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті недоотриманої пенсії на підставі рішення суду.

Як вже зазначалось судом, відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі № 200/10159/18-а зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року.

На виконання рішення суду про зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії за ним було відкрито виконавче провадження, відповідач здійснив нарахування пенсії у розмірі 45 612 грн. 68 коп. за період з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року, а тому стягнення на користь позивача збитків в зазначеній сумі є подвійною відповідальністю за одне й те ж зобов`язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті в порядку виконання рішення суду, відтак зазначені норми права не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Крім того, Законом України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 Закону № 4901-VI установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440.

Суд також зазначає, що вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, у тому числі щодо стягнення коштів (пенсійних виплат), врегульовано положеннями розділом ІV КАС України.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому несплачена позивачу сума пенсії, яка підлягає стягненню на її користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання рішення адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Позивач дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість відповідача по сплаті пенсії, яка підлягає стягненню згідно рішення суду, - є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому ці кошти не підлягають відшкодуванню відповідачем згідно статті 1166 ЦК України.

Як вже неодноразово зазначалось, зазначена сума коштів підлягає стягненню на користь позивача в тому числі і згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду, а тому стягнення заявленої позивачем суми у зазначеному спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов`язання, що згідно із положеннями Конституції України є недопустимим.

Зазначена позиція неодноразово була викладена у висновках Верховного Суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги, у частині стягнення з відповідача шкоди в сумі 45612,68 грн. (борг з основної пенсії) є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення шкоди в сумі 4324,93 грн. (борг з суми компенсації відповідно до ЗУ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати);

Відповідно до статті 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі -Закон № 2050-III) передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону №2050-III визначає, що Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З наведеного висновується, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Ураховуючи, що у цій справі судом установлено, що належні позивачу на виконання рішення рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 1 лютого 2021 року у справі № 200/11736/20-а кошти за період з 01.12.2016 по 30.04.2021 у сумі 497168,21 грн є невиплаченими, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.12.2016 по 30.04.2021 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 є передчасною і задоволенню не підлягає.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі № 120/4555/18-а, від 16 квітня 2020 року у справі №200/11292/19-а, від 4 березня 2021 року у справі № 520/34/17 і від 5 березня 2020 року у справі № 140/1547/19.

Щодо вимог про стягнення 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.04.2021 року у справі № 464/3789/17.

Моральна шкода, як і будь-яка інша позовна вимога, є предметом доказування, а тому обов`язок доказування моральної шкоди покладається саме на ту сторону, яка просить про її стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування моральної шкоди на позивача викладена у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 815/6107/17 і від 4 березня 2020 року у справі №815/2215/15, від 16 липня 2020 року у справі № 822/3180/15.

Всупереч вимог статей 77, 78 КАС України позивач не подав доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди саме у сумі 20 000,00 грн., а не у будь-якій іншій, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті.

Всупереч вимог статей 77, 78 КАС України позивач не подав доказів на обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди саме у сумі 20 000,00 грн., а не у будь-якій іншій.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Судові витрати у даній справі сторонами понесено не було.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Цивільним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди про відшкодування шкоди відмовити повністю.

Повне судове рішення складене 20 грудня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 КАС України.

Суддя С.І. Бабіч