Справа № 200/15713/21
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2021 р. Справа№200/15713/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (ідентифікаційний код 41325231, 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Свободи, буд. 5) про визнання дій протиправними щодо надання неповної відповіді на заяву від 22.09.2021; зобов`язання надати інформацію на заяву позивача від 22.09.2021.

Ухвалою суду від 17.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без виклику сторін, встановлено строк для надання заяв по суті, витребувано визначені судом докази.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.12.2021 залишено позов без руху після відкриття, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

03.12.2021 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву.

09.12.2021 з метою виконання вимог ухвали суду від 02.12.2021 позивачем надано заяву та квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2021 поновлено розгляд справи.

13.12.2021 позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Враховуючи, що сторонами подано заяви по суті, передбачені положеннями статті 263 КАС України, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що звернулась до відповідача із заявою про отримання інформації стосовно себе, в якій просила повідомити чи отримувала вона соціальні послуги та/або виплати, які здійснювались одним з відділень Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області у зв`язку з настанням страхового випадку 15.06.2001. У разі наявності інформації щодо призначення їй соціальних послуг та/або виплат, просила зазначити її вид та строк надання, а також надати завірені копії документів, які свідчать про факт їх виплат та строк. Також, позивач у своїй заяві просила зазначити чи була заведена одним з відділень Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області особова (облікова) справа відносно неї, як потерпілої на виробництві, зазначивши реєстраційний номер справи, реєстраційний номер страхувальника, дату відкриття та закриття справи, вид страхових виплат та соціальних послуг, призначених її відповідно до особової (облікової) справи, та просила надати копії документів, які в ній містяться.

Проте, відповідачем відповідь на вказану заяву надана не в повному обсязі, що на думку позивача порушує її права. Позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність викладених в ній доводів. Відповідач вказує, що в межах строків, визначених законодавством, управлінням надано відповідь на її звернення. Наданню відповіді передувало вивчення порушеного у зверненні питання та долучених до нього документів. З інформаційної бази вбачалось, що позивач не перебувала на обліку та не отримувала страхові виплати у відділеннях управління Донецької області, про що їй і повідомлено у відповіді на її звернення. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Позивач, ОСОБА_1 , 22.09.2021 звернулась до начальника Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою на отримання інформації, в якій просила повідомити чи отримувала вона соціальні послуги та/або виплати, які здійснювались одним з відділень Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області у зв`язку з настанням страхового випадку 15.06.2001 з нею. У разі наявності інформації щодо призначення їй соціальних послуг та/або виплат, просила зазначити її вид та строк надання, а також надати завірені копії документів, які свідчать про факт їх виплат та строк. Також, просила зазначити чи була заведена одним з відділень Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області особова (облікова) справа відносно неї, як потерпілої на виробництві, зазначивши реєстраційний номер справи, реєстраційний номер страхувальника, дату відкриття та закриття справи, вид страхових виплат та соціальних послуг, призначених її відповідно до особової (облікової) справи. У разі заведення вищезазначеної особової (облікової) справи, просила надати копії документів, які в ній містяться.

До заяви позивачем надано копію довідки про присвоєння позивачу реєстраційного номеру облікової картки платника податку та копію паспорта.

Заява щодо надання інформації зареєстрована в Управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області 28.09.2021 за вх.№Н-01-19/931.

Листом від 04.10.2021 вих.№Н-01-04/19-754, направленим Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області за підписом в.о. начальника А. В. Миронова на адресу позивача, яка зазначена в заяві, позивача повідомлено, що згідно даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в відділеннях управління в Донецькій області не перебуває та страхові виплати не отримує.

Не погодившись з результатом розгляду заяви про надання інформації, позивач оскаржив дії відповідача до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати й поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (далі Закон №2657-XII) інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 5 Закон №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права інтереси юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону № 2939-VI кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону № 2939-VI розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Суб`єкти, котрі є розпорядниками публічної інформації перелічені законодавцем у статті 13 Закону № 2939-VI.

Так, розпорядниками інформації для цілей Закону № 2939-VI визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 20 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено судом та не оскаржується сторонами, заява позивача від 22.09.2021, яка за своєю суттю є запитом на інформацію, отримана відповідачем 28.09.2021. Разом з тим, відповідь на зазначену заяву листом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 04.10.2021 вих.№Н-01-04/19-754 направлена на адресу позивача, тобто не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання відповідачем запиту, що не є спірним питанням у справі.

Крім того, частинами 1 та 2 статті 2 Закону №2939-VI визначено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону №2939-VI свідчить, що публічною інформацією є наявна відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Крім того, згідно інформації з Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду соціального страхування України, персональні дані ОСОБА_2 , а саме реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані, в електронній базі відрізняються від інформації, яку надала позивач при зверненні до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Зважаючи на наведене нормативне врегулювання та встановлені обставини справи, суд зазначає, що одержавши запит на інформацію, відповідач з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянув заяву позивача у відповідності до вимог Закону №2939-VI, та надав у встановлений законодавством строк відповідь згідно даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду соціального страхування України.

Так, у постанові від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що розпорядник публічної інформації може (і повинен) надати не лише ту публічну інформацію, яку він з огляду на свій правовий статус створив, а й ту, яка булла отримана ним (розпорядником) у процесі здійснення його повноважень, передбачених чиним законодавством, або яка знаходиться у його володінні, зокрема через систему обліку публічної інформації. Близька за змістом правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 9901/275/20.

Решта доводів та заперечень сторін висновків колегії суддів суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки незгода із змістом відповіді, не є підставою для ствердження про надання розпорядником недостовірної, неповної та неточної інформації.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, підстави для відшкодування на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні.

Керуючись статтями 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.О. Кошкош