Справа № 420/18500/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 05 жовтня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фону України в Одеській області, в якій позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Ухвалою від 08 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали, роз`яснено, що виявлені недоліки мають бути усунені позивачем шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви (з копією учасникам справи).

23.10.2021 до суду від позивача за вх. №58803/21 надійшла належним чином оформлена позовна заява у двох примірниках, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати противоправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Ухвалою від 29 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх. №58803/21), відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він працював на посаді помічника лікаря-епідеміолога санітарно-карантинного лабораторного відділення Ренійського морського торговельного порту з 03.09.1981 р. та що 01.07.2020 р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком в подвійному розмірі та виплати грошової допомоги відповідно до ст. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зазначає, що за результатами розгляду вказаної заяви позивачу було відмовлено у призначені пенсії, що підтверджується повідомленням та що на підставі Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 р. по справі № 420/7193/20, яким задоволено позовні вимоги, було здійснено перерахунок пенсії, що підтверджується листом відповідача № 4375-4089/Ш-02/8-1500/21 від 25.03.2021 р.. Однак, виплата грошової допомоги відповідно до ст. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не була здійснена. Крім того, вказує позивач, він отримав 22.01.2021 р. лист відповідача за № 1500-0307-8/7757, яким роз`яснено, що до страхового стажу, що визначає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги підстав не має, оскільки Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 р. № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я», належить до закладу громадського здоров`я, який не передбачений розділом « 2. Охорона здоров`я» Переліку № 909. Водночас вищевказану грошову допомогу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області усупереч вимогам ст. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, при наявності необхідного страхового стажу, ОСОБА_1 виплачено не було. Зазначає, що станом день звернення до відповідача з письмовою заявою від 01.07.2020 р. про виплату грошової допомоги спеціальний страховий стаж позивача (праця у сфері охорони здоров`я) складає 44 роки 4 та дні. Після проведення перерахунку на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 р. та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 р. страховий стаж складає позивача складає 66 років 8 місяців.

29 листопада 2021 року ухвалою суду визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст.262 КАС України та витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії всіх матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року у задоволенні заяви представника відповідача про продовження Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області строку на подачу відзиву на позов відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

28.06.2020 позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу 44 років 02 місяця 17 днів.

01.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про врахування стажу роботи на посаді помічника лікаря епідеміолога у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - карантинного відділу ДЗ «Ренійська портова санітарно-епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоров`я України за період з 03.09.1981 року по 19.12.2012 року у подвійному розмірі для обчислення пенсії.

Рішенням Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №306 від 07.07.2020 року позивачу відмовлено у зарахуванні періоду роботи на посаді чергового фельдшера санітарно-карантинного відділу Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті Міністерства охорони здоров`я України з 03.09.1981 року по 19.12.2012 року у подвійному розмірі для обчислення пенсії.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся до суду з позовною заявою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/7193/20, яке залишене в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року: позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №306 від 07.07.2020 року про відмову ОСОБА_1 щодо зарахування стажу роботи у подвійному розмірі; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи у санітарно-карантинному відділі Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України за період з 03.09.1981 року по 31.12.2012 року в подвійному розмірі та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із здійсненням її виплати з урахуванням виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказаним рішенням зокрема встановлено, що: «… ОСОБА_1 з 03.09.1981 року до 19.12.2012 року працював на посаді чергового фельдшера санітарно-карантинного відділу Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті.

Відповідно до посадової інструкції помічника-епідеміолога, затвердженої Головним лікарем Ренійської портової санепідстанції від 13.01.2002 року, ОСОБА_1 при виконанні своїх функціональних обов`язків здійснював карантинний догляд суден України внутрішнього сполучення, суден України закордонного плавання відповідно до обумовлених нормативними документами: Правила санітарної охорони території України, затверджених Постановою КМ України №696 від 24.04.1999р.; Правила санітарної охорони території України, затверджених Постановою КМ України від 22 серпня 2011 р №893; Міжнародними медико-санітарними Правилами 2005 року, тощо.

Вказаною інструкцією передбачено, що професійним завданням позивача є здійснення державного санітарного нагляду за проведенням на суднах комплексу протиепідемічних заходів, направлених на попередження занесення і поширення на території України інфекційних хвороб, вказаних у пункті 1 «Правил санітарної охорони території України».

При цьому, як вже зазначено судом, підпунктом 4 пункту 4.1.2 наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» (далі Наказ №308/519) передбачено, що до ІІІ групи закладів з боротьби з особливо небезпечними інфекціями належать лабораторії особливо небезпечних інфекцій лабораторних центрів, які здійснюють карантинний догляд.

Отже, за таких підстав, суд дійшов висновку, що робота у відділах з боротьби небезпечних інфекцій санепідемстанцій вважається роботою у інфекційних відділеннях і повинна зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд також зазначає, що до інфекційних відділень відносяться також відділи з боротьби з особливо небезпечними інфекціями санітарно-епідеміологічних станцій (СЕС), які до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1181 від 17.12.2012 (далі - постанова № 1181) відносилися до санітарно-епідеміологічних закладів охорони здоров`я.

За таких підстав, суд вважає, що для обчислення пенсії ОСОБА_1 необхідно врахувати стаж роботи у санітарно-карантинному відділі Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України за період з 03.09.1981 р. по 19.12.2012 р. у подвійному розмірі.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що рішенням Управління щодо застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №306 від 07.07.2020 року про відмову у зарахуванні позивачу стажу роботи у санітарно-карантинному відділі Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України за період з 03.09.1981 р. по 19.12.2012 р. у подвійному розмірі - є протиправним та підлягає скасуванню».

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. №1191 (далі Порядок №1191) цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (п.1).

Пункт 2 Порядку №1191 визначає, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Вказаним Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, у розділі 2 «Охорона здоров`я» передбачено, зокрема:

- найменування закладів і установ - лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри;

- найменування посад вказаних установ - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Згідно з приміткою 2 Постанови № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію (п.5 Порядку №1191).

Таким чином, суд приходить до висновку, що для отримання грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у розмірі десяти місячних пенсій повинні бути дотримані наступні умови:

1) наявність пенсійного віку, передбачений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) праця на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

3) страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

4) неотримання до звернення за вказаною грошовою допомогою будь-якої пенсії.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного; Суду від 21.01.2021 у справі №310/8663/18.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Вказаним рішенням у п.2 зазначено, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

При цьому, вказаним рішенням Конституційного Суду України встановлено, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Отже, чинною є редакція п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до внесення змін Законом № 911-VIII від 24.12.2015, відповідно до якої право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.

Таким чином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- досяг пенсійного віку 60 років у 2020 році;

- отримує пенсію за віком з 28.06.2020 та така пенсія призначена вперше;

- страховий стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі №420/7193/20) у подвійному обчисленні 62 роки 7 місяців 27 днів;

- станом на 27 червня 2020 року працював помічником лікаря-епідеміолога у санітарно-карантинному лабораторному відділенні Ренійського морського торговельного порту державної установи «Лабораторний центр МОЗ України на водному транспорті», що підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.96-99) та довідки державної установи «Лабораторний центр МОЗ України на водному транспорті» №373/01 від 30.06.2020 (а.с.104), тобто у установі, робота у якій відповідно висновків Одеського окружного адміністративного суду у рішенні від 29.10.2020 у справі №420/7193/20 вважається роботою у інфекційних відділеннях.

Відповідно до п.17 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2011 року №893 «Про затвердження Правил санітарної охорони території України», у пунктах пропуску через державний кордон України з метою запобігання занесенню і поширенню на території України інфекційних хвороб, що мають міжнародне значення, створюються і функціонують санітарно-карантинні підрозділи, які проводять медичний (санітарний) огляд пасажирів і водіїв транспортних засобів, плаваючого складу морських (річкових) суден, льотного складу повітряних суден, поїзних та локомотивних бригад пасажирських і вантажних поїздів, бригад рефрижераторних і поштово-багажних поїздів (секцій і вагонів), воєнізованої охорони та осіб, що супроводжують вантажі, транспортні засоби, ввезення вантажів, товарів та інших предметів, у тому числі продуктів харчування і продовольчої сировини, лікарських засобів, біологічних, хімічних і радіоактивних речовин, а також матеріалів і відходів, які ввозяться на територію, вивозяться з території України або прямують транзитом через її територію (у передбачених цими Правилами випадках) і внаслідок контакту з якими може відбутися інфікування або виникнути небезпека для життя і здоров`я населення.

Так, як вже зазначалось, Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 29.10.2020 у справі №420/7193/20, яке залишене в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021, суд дійшов висновку, що робота у відділах з боротьби небезпечних інфекцій санепідемстанцій вважається роботою у інфекційних відділеннях і повинна зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі та що до інфекційних відділень відносяться також відділи з боротьби з особливо небезпечними інфекціями санітарно-епідеміологічних станцій (СЕС), які до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1181 від 17.12.2012 (далі - постанова № 1181) відносилися до санітарно-епідеміологічних закладів охорони здоров`я.

Тобто, відповідно до вищевказаного рішення суду, страховий стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», становить у подвійному обчисленні 62 роки 7 місяців 27 днів.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, у розділі 2 «Охорона здоров`я» передбачено, зокрема санітарно-епідеміологічні заклади та у примітці 2 до неї визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Тобто, враховуючи те, що позивач на момент досягнення пенсійного віку працював помічником лікаря-епідеміолога у санітарно-епідеміологічному закладі - санітарно-карантинному лабораторному відділенні Ренійського морського торговельного порту державної установи «Лабораторний центр МОЗ України на водному транспорті», суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом:

- визнання противоправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день її призначення;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено 908,00 грн. судового збору.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позову ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати противоправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя О.А. Вовченко