Справа № 120/19110/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

28 грудня 2021 р. Справа №120/19110/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Яремчук Костянтин Олександрович, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 2001 року по 2014 рік проходив військову службу в органах Служби безпеки України. При цьому, з 10 жовтня 2012 року проходив службу на посаді заступника начальника Гайсинського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області.

21 липня 2013 року ОСОБА_1 затримано слідчим Генеральної прокуратури України в рамках кримінального провадження №000123 під час отримання неправомірної вигоди.

02 серпня 2013 року на підставі повідомлення про затримання ОСОБА_1 Центральним управлінням Служби безпеки України прийнято наказ №319 про призначення службового розслідування з метою встановлення причин і умов, що сприяли вчинення правопорушення, за результатами якого складено висновок від 02 жовтня 2013 року №9/4-3361.

За результатами проведеного службового розслідування комісія дійшла висновку, що майор ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах, під час роботи по контррозвідувальній справі не зареєстрував та не долучив до матеріалів справи постанову апеляційного суду Вінницької області від 23 липня 2012 року №0-149 та листи від 09 жовтня 2012 року та від 11 жовтня 2012 року за підписом директора товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюз-Поділля" Скуфінського О.І. із доданими до них документами, чим порушив вимоги пунктів 18, 50-52 Інструкції з несекретного діловодства в системі Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 03 липня 1999 року №140/ДСК, в частині необхідності реєстрації вхідних документів одразу після їх надходження та долучення до справи. Окрім того, у висновку, складеному за результатами службового розслідування, зазначено, що майор ОСОБА_1 09 жовтня 2012 року, будучи призначеним на посаду заступника начальника Гайсинського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, під час передачі матеріалів оперативно-розшукової справи іншому співробітнику не виконав вказівку начальника ВКЗЕ полковника ОСОБА_2 про повернення витребуваних документів товариству з обмеженою відповідальністю "Агросоюз-Поділля" та фактично продовжив роботу по справі без дозволу керівництва, чим порушив вимоги статті 3 Закону України "Про Службу безпеки України" в частині діяльності співробітників Служби безпеки України на засадах законності та статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині зобов`язання кожного військовослужбовця беззастережно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, додержання вимог статутів Збройних Сил України.

На підставі наведеного комісією рекомендовано за порушення військової дисципліни, що виразилось у неналежному виконанні вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 18, 50 - 52 Інструкції з несекретного діловодства в системі Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 03 липня 1999 року №140/ДСК, статті 3 Закону України "Про Службу безпеки України", відповідно до статей 45, 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з урахуванням вимог статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

За результатами проведеного службового розслідування та на підставі складеного за наслідками його проведення висновку наказом голови Служби безпеки України №1249-ОС від 22 жовтня 2013 року за порушення військової дисципліни, що виразилось у неналежному виконанні вимог частини 1 статті 3 Закону України "Про Службу безпеки України" (в частині діяльності Служби безпеки України, її органів і співробітників на засадах законності), статей 11 (в частині обов`язків військовослужбовців бути дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); додержуватися вимог статутів Збройних Сил України), 16 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 18, 50-52 Інструкції з несекретного діловодства в системі Служби безпеки України, затвердженої наказом Голови Служби безпеки України від 03 липня 1999 року №140/ДСК, відповідно до пункту "є" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службою невідповідністю.

Іншим наказом голови Служби безпеки України від 27 грудня 2013 року №1565-ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби Управління Служби безпеки України у Вінницькій області за підпунктом "б" пункту 61 та підпунктом "е" пункту 63 (через службову невідповідність) у запас Збройних Сил України, а наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Управління Служби безпеки України у Вінницькій області від 30 грудня 2013 року №233-ОС позивача виключено зі списків особового складу управління.

Позивач вважає, що слід зобов`язати Службу безпеки України поновити його на посаді заступника начальника Гайсинського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, а Управління Служби безпеки України у Вінницькій області зобов`язати включити його у списки у особового складу, а також виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у справі №149/745/14-к скасовано вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2016 року в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 368 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року №221-VII) та частиною 2 статті 382 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 07 липня 2010 року №2453-VI), а провадження у справі закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального кодексу України в зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Така обґрунтована тим, що у висновку службового розслідування, на підставі якого видано наказ про його звільнення, у провину йому ставилося порушення вимог пунктів 18, 50-52 Інструкції з несекретного діловодства в системі Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 03 липня 1999 року №140/ДСК, вимог пункту 3.3.9 Інструкції про порядок ведення контррозвідувальних справ у Службі безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 17 серпня 2012 року №022. Однак, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у справі №149/745/14-к його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 368 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року №221-VII) та частиною 2 статті 382 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 07 липня 2010 року №2453-VI), а провадження у справі закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального кодексу України в зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Вказаною ухвалою суду також встановлено безпідставність визнання ОСОБА_1 винним у порушенні зазначених вище вимог Інструкцій. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що до посадових обов`язків ОСОБА_1 не входили процесуальні дії з документами контррозвідувальної справи №657. Отже, на думку позивача, саме 23 листопада 2021 року (день постановлення ухвали Вінницьким апеляційним судом) він дізнався про те, що його безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, звільнено зі служби в органах Служби безпеки України, а також виключено зі списків особового складу управління. Таким чином, позивач вважає, що місячний строк звернення до адміністративного суду слід рахувати з 23 листопада 2021 року, а наведені вище обставини визнати поважними причинами його пропуску.

Пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС України) передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Однією із вимог до позовної заяви визначено необхідність подання разом із позовом заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску, якщо позивачем пропущено такий, що передбачено частиною 6 статті 161 КАС України.

Саме на виконання вимог цієї норми позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Розглянувши заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, зважаю на таке.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України).

Разом із тим, за приписами частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Отже, військова служба як державна служба особливого характеру є публічною службою, а для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби законодавець встановив місячний строк звернення до адміністративного суду.

Подібні за змістом приписи містяться і в статті 88 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", відповідно до якої військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відтак, спірні правовідносини стосуються звільнення позивача з публічної служби, а тому строк звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом становить один місяць, який слід обчислювати з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів.

У заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду основним аргументом позивача про пропущення ним такого строку з поважних причин є його доводи про те, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у справі №149/745/14-к встановлено безпідставність визнання ОСОБА_1 винним у порушенні вимог пунктів 18, 50-52 Інструкції з несекретного діловодства в системі Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 03 липня 1999 року №140/ДСК, вимог пункту 3.3.9 Інструкції про порядок ведення контррозвідувальних справ у Службі безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 17 серпня 2012 року №022, а тому про порушення своїх прав позивач дізнався саме після прийняття судом апеляційної інстанції згаданого судового рішення.

Проте, такі твердження позивача слід оцінити критично, адже зі змісту позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду слідує, що про його звільнення із займаної посади в органах Служби безпеки України йому було відомо ще з моменту прийняття відповідного наказу, тобто ще в 2013 році.

Посилання як на причину пропуску строку звернення до суду на прийняття Вінницьким апеляційним судом 23 листопада 2021 року ухвали, якою його визнано невинним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях є необґрунтованим, оскільки законодавець пов`язує можливість звернення до суду у справах щодо прийняття, проходження та звільнення з публічної служби протягом одного місяця із моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Переконаний, що моментом (днем), коли позивачеві стало відомо про порушення його прав та інтересів саме звільненням його з публічної служби, є день, коли ОСОБА_1 ознайомився із наказами про його звільнення з військової служби та про виключення його з особового складу управління, а не момент визнання його невинним у інкримінованих кримінальних правопорушеннях (тобто дата ухвалення судового рішення Вінницьким апеляційним судом).

Відтак, посилання позивача на те, що до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі №149/745/14-к він не знав і не міг знати про те, що не вчиняв дисциплінарного правопорушення, є необгрунтованим, адже не свідчить про їх логічність.

З долучених до позовної заяви доказів слідує, що позивачу про накази щодо його звільнення з військової служби та про виключення його з особового складу управління було відомо ще у 2013 році, а тому ще з того часу йому було відомо про порушення такими наказами його прав та інтересів, адже саме такі слугували підставою для його звільнення з військової служби та виключення його з особового складу управління.

Приписи частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України також не свідчать про наявність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, адже ними передбачено обов`язковість врахування, зокрема й ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в частині правових наслідків дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу суду, і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, частиною 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не врегульовано особливостей обрахунку строку звернення до адміністративного суду, адже такі визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Більше того, такі доводи позивача є безпідставними ще й тому, що його звільнено на підставі підпункту "е" пункту 63 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України (через службову невідповідність) за порушення військової дисципліни, прояв чого деталізовано у висновку, що складений за результатами проведеного службового розслідування.

Водночас, ухвалою суду апеляційної інстанції у справі №149/745/14-к встановлено невинуватість позивача в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 2 статті 368 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року №221-VII) та частиною 2 статті 382 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 07 липня 2010 року №2453-VI), які не пов`язані із підставами звільнення ОСОБА_1 із військової служби.

Таким чином, викладені в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у справі №149/745/14-к висновки щодо невинуватості позивача в окремих інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не змінюють моменту (дати), з якого (якої) ОСОБА_1 стало відомо про його звільнення з публічної служби, адже про його звільнення з військової служби йому було відомо ще з 2013 року.

При цьому, позивач не був обмежений у праві звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів протягом місяця з дня коли дізнався про порушення його прав таким звільненням.

Однак, з позовною заявою про поновлення його на військовій службі позивач звернувся до суду 22 грудня 2021 року, тобто у строк, що значно перевищує встановлений процесуальним законом строк звернення до суду у таких спорах.

За таких обставин заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду є необґрунтованою, адже в такій не наведено поважних причин його пропуску, а ті, що наведені свідчать лише про встановлення певних фактів (зокрема щодо невинуватості позивача у окремих інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях).

Відтак, заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду слід залишити без задоволення.

Частиною 1 статті 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (частина 1 статті 123 КАС України).

Відтак, оскільки наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду причини пропущення такого строку є неповажними, тому дійшов висновку позовну заяву залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, шляхом зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, ніж ті, що вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду.

Керуючись статтями 4, 122, 123, 160, 161, 169, 171 КАС України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Запропонувати позивачу у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

Дану ухвалу направити позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 3 статті 293 КАС України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович