Справа № 160/12620/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
27.07.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо направлення 21.07.21 постанови від 20.07.21 про відкриття виконавчого провадження 66133232;
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.
З урахуванням положень ст. 272 і ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), означене рішення суду набрало законної сили 22.06.2021.
ОСОБА_1 складено 09.07.2021 та направлено 10.07.2021 засобами поштового зв`язку до Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження разом із вищезазначеним виконавчим листом.
20.07.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66133232, в якій, зокрема, встановлено термін для виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.
Супровідним листом від 20.07.2021 вказану вище постанову направлено та адресу стягувача та боржника.
Вважаючи, що відповідачем було відкрито виконавче провадження з пропуском строку, визначеного ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, а також не вчинено дій передбачених ст. 63 Закону України Про виконавче провадження, ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду з цим позовом.
28.09.2021 Третім апеляційним адміністративним судом відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, у зв`язку з чим в рамках виконавчого провадження №66133232 державним виконавцем прийнято 01.10.2021 постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.
Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Частинами 2 та 3 статті 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404 VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове - виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404-VIIІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIIІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність тверджень позивача щодо відкриття виконавчого провадження з пропуском строку, визначеного ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження №66133232 винесена державним виконавцем 20.07.2021, тобто на наступний робочий день з дня надходження виконавчого документа до державного виконавця, що відповідає приписам ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в означеній частині.
Стосовно доводів позивача про несвоєчасне направлення постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу сторін, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує про своєчасне (тобто, 21.07.2021) направлення постанови про відкриття виконавчого провадження №66133232 сторонам виконавчого провадження, однак ці доводи не підтверджено жодними доказами.
При цьому, суд зауважує, що дата складання супровідного листа про направлення постанови (20.07.2020) не є доказом вчасного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки передачу постанови для відправлення не можна ототожнювати із фактичним направленням відповідної постанови засобами поштового зв`язку, та, як наслідок, з виконанням державним виконавцем вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд звертає увагу відповідача на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно з якими обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача суб`єкта владних повноважень, й наголошує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано належні, достовірні допустимі і достатні докази передачі постанови про відкриття виконавчого провадження для відправлення до відділення поштового зв`язку 21.07.2021.
Статтею 63 Закону №1404-VII визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Так, в означеній нормі встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, Закон №1404-VII встановлює послідовний перелік дій, які має вчинити державний виконавець під час примусового виконання судового рішення зобов`язального характеру.
Водночас, у матеріалах справи відсутні докази того, що боржником у виконавчому провадженні №66133232 отримано постанову про відкриття виконавче провадження від 20.07.2021, та докази надання або не надання останнім пояснень щодо наявності поважних причин для не виконання рішення суду.
Разом з тим, судом враховано те, що боржником у виконавчому провадженні №66133232 є Міністерство юстиції України й означене виконавче провадження перебуває на виконанні у структурному підрозділі Міністерства юстиції України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).
За змістом статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі вищенаведені наведені обставини, суд, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими.
З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги фактичні обставини у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Оскільки ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору згідно ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 в означеній справі, та, як наслідок, останньою не понесено судових витрат зі сплати судового збору за звернення до суду із цим позовом, судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 139, 242 - 246, 247, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Повний текст рішення складений 29.12.2021.

Суддя О.В. Царікова