Справа № 210/4944/17(2-а/210/5/21)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2021 року м. Дніпросправа № 210/4944/17(2-а/210/5/21)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року

у адміністративній справі № 210/4944/17(2-а/210/5/21) за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Криворізької міської ради, та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання протиправними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ПАТ «Укрнафта» про визнання протиправним рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільги зі сплати за змелю на території міста Кривого Рогу» у частині затвердження Положення про встановлення земельного податку, у зв`язку з недотриманням спеціального порядку оприлюднення та відповідно набрання ним чинності, та визнати рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста Кривого Рогу» і рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільги зі сплати за змелю на території міста Кривого Рогу» такими, що не застосовуються до правовідносин між Позивачем та Відповідачем у період з 26.07.2017 року по 31.12.2017 року включно.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем по справі з підстав його незаконності та необґрунтованості, допущеної судом внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2021 року та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити адміністративний позов ПАТ «Укрнафга», а саме, визнати Рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 № 3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста Кривого Рогу» протиправним та таким, що не застосовується до правовідносин між Позивачем та Відповідачем у період з 26.04.2017 року по 31.12.2017 року включно.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі не врахував доводів позивача та відображених у постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017 року по справі № 804/5854/17 обставин, встановлених за результатом дослідження Рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 року № 1620, також як і не узяв до уваги висловлений у рішенні Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017 року у справі № 804/5884/17 висновок стосовно недотримання Криворізькою міською радою при прийнятті рішень від 24.06.2015 року № 3727 та від 12.07.2017року «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста у 2018 році» норм Податкового кодексу України, Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та вимог Закону України «Про Антимонопольный комітет України».

Крім того, апелянт вважає, що у даній справі суд проігнорував факт недотримання відповідачем під час прийняття оскаржуваного Рішення № 1620 відповідної процедури, передбаченої чинним Законом, та не вчиняв жодних дій направлених на дотримання регуляторної процедури, що беззаперечно свідчить про порушення вимог ст.ст. 7, 8, 9 Законом України «Про засади державної регуляторної політки у сфері господарської діяльності», ст.ст. 4, 12, 59 Закону «Про місцеве самоврядування» та принципів стабільності, економічної обґрунтованості та балансу інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави, а відтак і прав та законних інтересів Позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач Криворізька міська рада вказує на відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, оскільки дія Рішення №1620 від 26.04.2017 поширювалась виключно на 2017 рік та було визнано таким, що втратило чинність згідно п.4 рішення Криворізької міської ради від 12.07.2017 №1862 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердженого Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2018 році», що враховано судом першої інстанції, яким було обговорено та надано належну правову оцінку іншим доводам позивача, а суб`єктивна незгода апелянта з прийнятим рішенням суду не свідчить про його незаконність. Просить відмовити у задоволені вимог апелянта, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві третьої особи по справі на апеляційну скаргу позивача, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилається на безпідставність доводів апелянта та на законність і обгрунтованість рішення суду у цій справі, яке просить залишити без змін. В судовому засіданні представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підтримав наведені у відзиві доводи у повному обсязі та наполягав на залишенні без задоволення апеляційної скарги позивача.

Заслухавши пояснення прибувших у судове засідання учасників по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та відзивів на неї, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх правової оцінки і застосування норм матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що предметом спору вказаної справи є правомірність рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільги зі сплати за змелю на території міста Кривого Рогу» у частині затвердження Положення про встановлення земельного податку, у зв`язку з недотриманням спеціального порядку оприлюднення та відповідно набрання ним чинності.

Як з`ясовано судом апеляційної інстанції, під час вирішення ініційованого в суді позивачем спору по суті, судом детально обговорено доводи кожного з учасників спору та досліджено обставини, що передували прийнятому відповідачем рішенню від 26.04.2017 року №1620 та його наслідки, а також перевірено оскаржуване у цій справі рішення відповідача на предмет його відповідності вимогам Законів України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», від 11.09.2003 №1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», від 23.09.1997 №539/97-ВР «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» та приписам Податкового кодексу України, внаслідок чого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про правомірність рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільги зі сплати за змелю на території міста Кривого Рогу», прийнятого на ХХ сесії VІІ скликання з урахуванням публічного інтересу щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень, покращення інвестиційного клімату в Україні для забезпечення ефективної реалізації поточних завдань і функцій держави.

Судова колегія у повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, яким надано об`єктивний та обґрунтований аналіз встановленим у цій справі фактичним обставинам спору, а наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи про порушення відповідачем регулятивної процедури не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. В тому числі, позивачем не спростовано належними та допустимими доказами встановленого судом факту офіційного оприлюднення відповідачем на офіційному вебсайті Криворізької міської ради оскаржуваного рішення від Криворізької міської ради від 26.04.2017 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільги зі сплати за землю на території міста Кривого Рогу», що вважається та пов`язується з моментом набрання ним чинності.

Твердження апелянта про обов`язок відповідача публікувати рішення органів місцевого самоврядування тільки в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів місцевого самоврядування, з посиланням на положення ст.22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні» № 539/97 (далі Закон № 539/97) та на роз`яснення Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 28.10.2014 року вих.№8554/0/20-14 і на лист Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 27.09.2012 року № 3781«Про надання роз`яснень положень законодавства про державну регуляторну політику», судова колегія визнає лише помилковим розумінням ПАТ «Укрнафта» змісту вказаних ст.22 Закону № 539/97 і роз`яснень Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, які в дійсності не спростовують альтернативних способів забезпечення доступу до інформації шляхом оприлюднення на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет (ст.5 Закону № 2939-VI) та доведення до відома населення законів України та інших нормативно-правових актів у передбачений ст.21-1 Закону №539/97 спосіб оприлюднення на офіційних веб-сайтах органів місцевого самоврядування, а також в інший спосіб, визначений законом.

Посилання апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції положень Податкового кодексу України та на безпідставне застосування судом до спірних правовідносин положень Закону №1791-VIII, який апелянт вважає з формальної точки зору не є законом, оскільки його норми містять виключно положення щодо внесення змін до ПК України, а тому цим Законом відповідно до п. 7.3. ст. 7 ПК України не регулюються питання оподаткування колегія суддів також визнає помилковими, оскільки в дійсності Законом №1791-VIII внесено до Податкового кодексу України зміни, які стосувались справляння плати за землю у формі земельного податку та впливали на визначення розміру орендної плати, п.4 Розділу ІІ Закону №1791-VIII «Прикінцеві та перехідні положення» було визначено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Щодо доводів апелянта про недотримання Криворізькою міською радою вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» колегія суддів зазначає, що з набранням чинності 01.01.2017 Закону № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» змінено граничні розміри місцевих податків і зборів, зокрема: ставки орендної плати за земельну ділянку державної та комунальної власності, а застосування вимог підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» згідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону не передбачається в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, які прийняті на виконання цього Закону. Наведене означає, що рішення міської ради про встановлення місцевих податків і зборів, прийняте у 2017 році, не підлягає проходженню регуляторної процедури взагалі.

Надаючи оцінку аргументам апелянта у цій справі стосовно порушення оскаржуваним рішенням відповідача принципу стабільності, принципу юридичної визначеності та прав позивача, колегія суддів зазначає, що принцип стабільності у податкових правовідносинах є складовою частиною процедури запровадження змін до елементів податків і зборів, що впливає на податковий період, з якого застосовуватимуться відповідні зміни, однак, не впливає на право прийняття оскаржуваного рішення, що узгоджується з викладеною Верховним Судом у постанові від 15.05.2019 (справа №825/1496/17) правовою позицією щодо застосування принципу стабільності, співвідношення приватних і публічних інтересів, та висновки стосовно порядку оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків чи зборів або внесення змін до них.

При цьому, судова колегія враховує, що цей принцип скерований (орієнтований на) органам законодавчої влади, а у випадку передбаченому пунктом 4.4 статті 4 Кодексу - органам місцевого самоврядування, з метою дотримання певного порядку внесення змін до будь-яких елементів податків, а згідно з загальноприйнятою у правозастосуванні юридичною кваліфікацією змін до податкового законодавства Закон, який вносить зміни всупереч пункту 4.1.9 Податкового кодексу України вважається чинним, оскільки не суперечить Конституції, як і іншим нормативно-правовим актам, аналогічно щодо місцевих податків і зборів, право на встановлення яких законодавчо передано органам місцевого самоврядування. Норма підпункту 4.1.9 Кодексу встановлює обмеження, не передбачаючи жодних наслідків (зокрема санкцій) у разі його порушення.

У контексті спору у цій справі, звертає на себе увагу в справа «Феррадзіні проти Італії», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що зміни, які, можливо, відбулися у сфері оподаткування в демократичних суспільствах, не торкаються сутності обов`язку фізичних осіб чи компаній сплачувати податок. Порівняно із ситуацією на момент прийняття Конвенції, ці зміни не призвели до подальшого втручання держави у "цивільну" сферу життя людини. Суд вважає, що податкові питання і досі становлять частину основного пакету прерогатив державних органів. При цьому відносини між платником податків та податковим органом і далі мають переважно публічний характер. Беручи до уваги, що Конвенція та протоколи до неї мають тлумачитися в контексті всієї сукупності їхніх положень, Суд також зазначає, що стаття 1 Протоколу N 1, яка стосується захисту права власності, зберігає право за державою запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для забезпечення сплати податків (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Ґасус-Досьєр - унд Фордертехнік ҐмбХ проти Нідерландів" від 23.02.1995 серія A, N 306-B, с. 48-49, п. 60). Хоча Суд не надає вирішального значення цьому факторові, він все-таки бере його до уваги.

Отже, доводи апелянта щодо порушення відповідачем принципу юридичної визначеності у розглянутих правовідносинах не є застосовними, оскільки вказаний принцип згідно з рішенння ЄСПЛ визначає наступне: «Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі». В тому ж пункті рішення ЄСПЛ наголошує, що «повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи».

На підставі наведеного, виходячи із системного аналізу застосованих у цій справі норм права та встановлених судом першої та апеляційної інстанції обставин, підтверджених наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Криворізька міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення від 26.04.2017 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільги зі сплати за змелю на території міста Кривого Рогу» діяла в порядку та в межах повноважень визначених законом, і підстави для визнання рішення протиправними відсутні.

Переглянувши судове рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов