Справа № 380/12065/21
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

за участю: секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

представника позивача Іванюк А.Й.,

представник відповідача Максьо О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУДПС у Львівській області), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.05.2021 №0-1304 ГУ ДПС у Львівській області про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підставою позову вказано протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Вказує, що відповідач здійснив розрахунок суми податкового зобов`язання невірно з порушенням вимог Податкового кодексу України.

Ухвалою від 27.07.2021 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказує, що оскільки позивач є власником нежитлової нерухомості він відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Якщо сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання. ГУ ДПС у Львівській області вказує, що має обов`язок застосування положень ПК України в частині нарахування сум зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Позивач надав відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем не надано жодного розрахунку суми податкового зобов`язання не обґрунтовано застосування відсоткової ставки податку яка застосована при такому розрахунку.

У судовому засіданні по розгляду справи представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухав доводи учасників справи, дослідив наявні матеріали, з`ясував обставини, та

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонер, є особою з інвалідністю 2 групи за загальним захворювання.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується що у приватній власності ОСОБА_1 з 29.12.2006 є нежиле приміщення загальною площею 3678,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 17.12.2021 №2399, у вищевказаних нежитлових приміщеннях з 2018 року по даний час знаходиться козяча ферма, а отже, вони класифікуються за їх функціональним призначенням, як будівлі для тваринництва.

Рішенням 32 сесії шостого скликання Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області №5 від 15.01.2015 встановлено та затверджено місцеві податки та збори, зокрема податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Відповідно до додатку 2 до вказаного рішення для фізичних осіб власників в тому числі нежитлових приміщень площа яких перевищує 200 кв.м. ставка податку встановлена у розмірі 0,164% розміру мінімальної заробітної плати.

Надалі місцевий податок був встановлений рішеннями цього ж органу №481 від 23.06.2017, №121 від 15.06.2018, №192 від 18.06.2019. Затверджені вказаними рішеннями також і ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи вказані обставини ОСОБА_1 відповідно до приписів Податкового кодексу України є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки що сплачується фізичними особами власниками нежитлових приміщень.

18.05.2021 ГУ ДПС у Львівській області винесло податкове повідомлення-рішення №0-1304 яким, згідно з пп. 54.3.3 п.54.3 ст. 54 та відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 267 ПК України, визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 159253,26 грн.

З податковий період 2018 рік сума податкового зобов`язання становить 136946,83 грн., за 2019 рік 153499,63 грн., за 2020 рік 159253,26 грн., всього: 449699,72 грн.

Позивач вважає таке рішення контролюючого органу протиправним, тому звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 ПК України).

Загальні засади справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені ст. 266 ПК України.

Відповідно до п.п. 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2, 266.5.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, фізичні та юридичні особи, у т.ч. нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, п. 8.1 ст. 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (п. 8.3 ст. 8 ПК України).

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно.

Відповідно до ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів (п. 12.3 ст. 12 ПК України).

З аналізу вказаних норм видно, що встановлення податку на майно, зокрема, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Відповідно до п.п. 12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Ставка податку визначається з урахуванням класу будівлі.

Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 затверджено Державний класифікатор будівель та споруд.

Об`єктами класифікації в ДК БС є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі класифікуються за ієрархічним методом класифікації з використанням послідовної системи кодування.

Кожна позиція у ДК БС містить п`ятизначний цифровий код і назву відповідних класифікаційних угруповань.

Загальна структура цифрового коду ДК БС відповідає такій схемі:

X розділ;

XX підрозділ;

XXX група;

XXXX клас;

XXXX.X підклас.

Неспростовним у даному випадку є той факт що позивачу належить нежитлова нерухомість - нежитлове приміщення, у якому знаходиться козяча ферма загальною площею 3678,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується також зведеним оціночним актом на будинковолодіння №175 та вищезгаданою довідкою Славської селищної ради №2399 від 19.12.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З долучених до матеріалів справи ГУДПС у Львівській області розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 /арк. спр. 34-36/ суд встановив, що у 2018-2020 роках при розрахунку відповідачем податку застосовано ставку 1,000% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року.

Проте судом з`ясовано, що рішенням 19 сесії сьомого скликання Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області №481 від 23.06.2017 встановлено на території Тухлянської сільської ради податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки). Вказаним рішенням затверджено додаток 1.1 яким встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і яким визначено, що ставка податку для фізичних осіб за будівлі нежитлові (код 12) становить: 1 зона 0,025%, 2 зона х, 3 зона х /арк спр. 42-52/.

Відповідно до ДК БС козяча ферма відноситься до класу 12 (1 будівлі, 12 будівлі нежитлові, 127 будівлі нежитлові інші, 1271 будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства).

Рішенням 13 сесії 7 скликання цієї ж ради №121 від 15.06.2018 встановлено на території Тухлянської сільської ради податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2019 рік. Вказаним рішенням затверджено додаток 1 яким визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і яким визначено, що ставка податку для фізичних осіб власників інших нежитлових будівель для тваринництва (код 127.1) становить: 1 зона 0,500%, 2 зона 0, 3 зона 0.

Відповідно до ДК БС козяча ферма відноситься до класу 1271.1 (1 будівлі, 12 будівлі нежитлові, 127 будівлі нежитлові інші, 1271 будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, 1271.1 - будівлі для тваринництва).

Рішенням 47 сесії 7 скликання цієї ж ради №192 від 18.06.2019 встановлено ставки та пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік. Вказаним рішенням затверджено додаток 1 яким затверджені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і яким визначено, що ставка податку для фізичних осіб власників інших нежитлових будівель сільського господарського призначення, лісівництва та рибного господарства та рибного господарства для тваринництва (код 1271.1) становить: 1 зона 0,500%, 2 зона 0, 3 зона 0.

Проаналізувавши вищевказані рішення суд враховує те, що із їх змісту важко встановити та конкретизувати, якій саме відсотковій ставці оподаткування підлягає нерухомість позивача відповідно до її класифікації, та зауважує, що її визначення не належить у даному випадку до компетенції суду в межах спору що розглядається.

Однак, суд наголошує, що кожним з вище перелічених рішень, крім іншого встановлено, що нежитлові приміщення обкладаються податком 1,000% тільки якщо вони є у власності юридичних осіб.

У свою чергу позивача не можна віднести до юридичних осіб.

У спірних правовідносинах відповідач при розрахунку грошового зобов`язання позивача застосував ставку податку 1.000%. При цьому, не зрозуміло та обґрунтовано відповідачем залишається те, чим керувався контролюючий орган при її застосуванні. У своїх запереченнях відповідач обмежився лише посиланням на загальні норми ПК України, які встановлюють обов`язок позивача сплачувати податок та обов`язок відповідача нараховувати самостійно суми зі сплати податку у випадку, якщо такі не сплачені платником добровільно у встановлені строки.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до п. 58.1.1 ст. 58 ПК України у податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій. Однак такий розрахунок всупереч вказаній нормі було надано відповідачем вже під час розгляду цієї справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи даний спір суд також відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п.45 рішення в справі «Бочаров проти України», п.53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоб не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів чи зобов`язань має саме податкове управління.

Суд враховує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Відповідач жодними допустими та належними доказами не довів правомірності свого рішення, не навів конкретних законодавчих норм, якими керувався при обрахуванні грошового зобов`язання, а тому суд висновує, що спірне рішення не відповідає вимогам які висуваються до нього як до акта індивідуальної дії, а отже таке є протиправним і його слід скасувати.

Враховуючи викладене, зважаючи на всі встановлені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд вважає, що за наведених обставин і правових норм позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судовий збір стягненню з відповідача не належить, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий ним при поданні позовної заяви сплачений не був.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 258-262, 294, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 18.05.2021 №0-1304.

3. Судовий збір не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28.12.2021.

Суддя Кравців О.Р.