Справа № 460/12694/21
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2021 року м. Рівне №460/12694/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Кривчук І.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Троянчук Д.М., Волошин Л.І., відповідача: представник Юхименко Т.В., Кордонець М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрист-Кріон"
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

09.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрист-Кріон» звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №03, №03 від 17.06.2021.

Ухвалою від 13.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/12694/21. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.10.2021.

Ухвалою від 07.10.2021 закрито підготовче провадження у справі; розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 04.11.2021.

Судове засідання з 04.11.2021 відкладено на 30.11.2021 у зв`язку з тим, що суд визнав поважною причину неприбуття сторони відповідача.

В судовому засіданні 30.11.2021 оголошено перерву до 03.12.2021.

В судовому засіданні 03.12.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно з позовною заявою та усними поясненнями представників позивача в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням вимог податкового законодавства, без з`ясування всіх обставин та з надуманих причин. Зокрема, сторона позивача зазначала, що при укладенні попередніх договорів купівлі-продажу з фізичними особами, згідно з якими отримуються забезпечувальні платежі, то операції з перерахунку таких платежів фізичними особами на рахунок замовника, як оплату вартості майнових прав, не змінюють базу оподаткування у замовника. Лише при передачі власності (оформлення правовстановлюючих документів) на готове новозбудоване житло фізичній особі (першому власнику новозбудованого житла) у замовника виникають податкові зобов`язання на підставі п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України. Крім того, позивачем на виконання п.199.2 ст.199 Податкового кодексу України було розраховано частку використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях та відображено розрахунок в додатку 7 до декларації за грудень 2020 року, оскільки це був перший період виникнення неоподатковуваних операцій в 2020 році. Згідно даних декларацій з податку на додану вартість, загальний обсяг постачання за 12 місяців 2020 року (з врахуванням уточнюючих розрахунків) склав 39017683 грн., в т.ч. оподатковувані операції склали 3000 грн., отже, частка використання згідно зазначених даних становить 99,99 % (що і відображено в декларації за грудень 2020 року). У зв`язку із цим, твердження відповідача, що частка використання товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях по декларації з ПДВ за звітний період грудень 2020 року має становити у розмірі 95,64% є необґрунтованим. Зазначає про відсутність порушення вимог податкового законодавства під час формування податкового кредиту, оскільки на момент перевірки усі податкові накладні є зареєстрованими в ЄРПН, а за період з 01 жовтня 2018 року по 31 березня 2021 року усі декларації з податку на додану вартість містять від`ємне значення податку на додану вартість. Відповідно, жодна з податкових накладних не призвела до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за період з 01 жовтня 2018 року по 31 березня 2021 року та всі податкові накладні мають право бути включені до податкового кредиту, оскільки є зареєстрованими в ЄРПН. На підставі наведеного, сторона позивача просила позов задовольнити повністю.

Згідно з відзивом на позов та усними поясненнями представників Головного управління ДПС у Рівненській області, сторона відповідачів позов не визнала. Свої заперечення на позов обґрунтувала зокрема тим, що ТОВ «Юрист-Кріон» внаслідок порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що завищило суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 857927 грн., посилаючись на те, що позивачем не виписані податкові накладні на отримані грошові кошти у вигляді гарантійних внесків, які у майбутньому будуть зараховані в оплату за товари, так як за такою операцією мають виникати податкові зобов`язання на дату отримання таких коштів. Також під час перевірки встановлено заниження податкового зобов`язання у розмірі 4289 637 грн., в т.ч. за 2020 рік у розмірі 1775413 грн., так як частка використання товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях по декларації з ПДВ за звітний період грудень 2020 року має становити у розмірі 95,64%. Крім цього, відповідач зауважив на тому, що позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 37656 грн., що призвело до завищення по декларації за березень 2021 року залишку від`ємного значення у розмірі 37656 грн. За наведеного, сторона відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

В період з 26.04.2021 року по 06.05.2021 року працівниками Головного управління ДПС у Рівненській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Юрист-Кріон» () щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року та за березень 2021 року, від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

Результати перевірки оформлені актом №3063/17-00-07-03/33494192 від 14.05.2021 (а.с.19-39 том 1).

За висновками вказаного акту, під час перевірки встановлено, що в порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.6 ст.198, п.199.2 ст.199, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, ТОВ «Юрист-Кріон» занижено податкові зобов`язання на 2842086 грн. та завищено податковий кредит на 37656 грн., що призвело до завищення по декларації за березень 2021 року залишку від`ємного значення ПДВ у розмірі 1596238 грн. та занижено податкове зобов`язання з ПДВ, що сплачується платником до бюджету у розмірі 1283504 грн.

Позивач не погодився з такими висновками та подав заперечення на акт перевірки, до яких на спростування висновків долучив облікові регістри та первинні документи (а.с.44-55 том 1).

За наслідками розгляду заперечень відповідачем було змінено висновки акту перевірки, та викладено їх в наступній редакції: « п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.5 та п.198.6 ст.198, п.199.2 п.199.4 ст.199, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, ТОВ «Юрист-Кріон» на 2182564 грн. занижено податкові зобов`язання та на 37656 грн. завищено податковий кредит, що призвело до завищення по декларації за березень 2021 року залишку від`ємного значення у розмірі 1596238 грн. та занижено податкове зобов`язання, що сплачується платником до бюджету у розмірі 623982 грн.» (а.с.56-75 том 1).

На підставі таких висновків акту перевірки ГУ ДПС у Рівненській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №03 від 17.06.2021, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 779977,50 грн., в тому числі 623982 грн. за податковими зобов`язаннями та 155995,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.14-17 том 1).

- податкове повідомлення-рішення №03 від 17.06.2021, яким платнику податків зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1596238 грн.(а.с.11-13 том 1).

Не погодившись із такими рішеннями, позивач подав до ДПС України письмову скаргу, до якої долучив облікові регістри та первинні документи (а.с.77-87 том 1).

Рішенням №19477/6/99-00-06-01-05-06 від 27.08.2021 року про результати розгляду скарги, податкові повідомлення-рішення були залишені без змін (а.с.92-100 том 1).

Вважаючи рішення контролюючого органу протиправними, ТОВ «Юрист-Кріон» звернулося до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність винесення податкових повідомлень-рішень №03, №03 від 17.06.2021, суд зауважує на такому.

Як вбачається з акту перевірки, ТОВ «Юрист-Кріон» порушило п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 857927 грн., посилаючись на те, що позивачем не виписані податкові накладні на отримані грошові кошти у вигляді гарантійних внесків, які у майбутньому будуть зараховані в оплату за товари, так як за такою операцією мають виникати податкові зобов`язання на дату отримання таких коштів.

Суд не погоджується з таки твердженням відповідача, зважаючи на наступне.

Так, позивачем було укладено попередні договори купівлі-продажу нерухомого майна (гаражів та комірок) з фізичними особами, зокрема, №10К від 10.02.2020, №11К від 11.12.2019, №12К від 20.12.2019, №13К від 10.03.2020, №13К від 28.02.2020, №14К від 27.09.2019, №15К від 18.03.2021, №16К від 20.12.2019, №18К від 10.02.2020, №20К від 2.03.2020, №21К від 10.02.2020, №23К від 28.07.2020, №23К від 31.05.2019, №25К від 03.10.2019, №26К від 03.04.2020, №27К від 20.08.2020, №28К від 27.04.2020, №29К від 17.03.2020, №30К від 10.02.2020, №31К від 24.04.2020, №33К від 28.02.2020, №34К від 02.01.2020, №35К від 23.12.2019, №41К від 11.06.2020, №44К від 11.06.2020, №46К від 21.10.2019, №47К від 30.10.2019, №48К від 11.05.2019, №49К від 20.12.2019, №50К від 10.08.2019, №51К від 09.10.2019, №52К від 18.05.2019, №53К від 21.05.2019, №54К від 28.05.2019, №55К від 10.12.2020, №56К від 29.07.2019, №57К від 28.05.2019, №58К від 27.05.2019, №59К від 16.08.2019, №61К від 16.09.2020, №62К від 31.08.2019, №63К від 29.05.2019, №64К від 23.05.2019, №66К від 06.05.2019, №65К від 06.05.2019, №67К від 28.08.2019, №68К від 08.02.2020, №69К від 08.02.2020, №70К від 24.12.2019, №71К від 08.02.2020, №72К від 08.02.2020, №75К від 28.12.2020, №76К від 11.06.2020, №77К від 28.05.2020, №78К від 08.07.2020, №82К від 20.07.2020, №8Г від 15.03.2021, №9Г від 04.03.2021, №13Г від 30.11.2020, №14Г від 03.12.2020, №15Г від 27.05.2019, №16Г від 30.11.2019, №17Г від 06.05.2020, №18Г від 13.12.2019, №19Г від 29.01.2020, №20Г від 14.07.2020, №21Г від 15.10.2020, №22Г від 22.11.2019, №23Г від 27.01.2020, №24Г від 22.05.2019, №25Г від 30.11.2020, №26Г від 28.05.2019, №27Г від 11.05.2019, №28Г від 28.08.2019, №29Г від 11.05.2019, №30Г від 28.07.2020, №31Г від 17.08.2019, №32Г від 28.05.2019 (а.с.101-250 том 1, а.с.1-2150 том 2, а.с.1-250 том 3, а.с.1-250 том 4, а.с.1-96 том 5)

Відповідно до пунктів 1.1 таких попередніх договорів, сторони зобов`язуються в майбутньому, в чіткій відповідності до усіх умов та положень попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є певне нежитлове приміщення з проектними характеристиками, що зазначені в додатку 1 «План характеристика нерухомого майна», що знаходиться у багатоквартирному житловому будинку секційного типу з приміщеннями громадського призначення в районі вулиць Соборної та Корольова в місті Рівне.

Відповідно до пунктів 2.2. попередніх договорів, з метою гарантування зобов`язань покупця щодо укладення та виконання основного договору покупець зобов`язаний внести забезпечувальні платежі на користь продавця.

Відповідно до пунктів 2.6 попередніх договорів, внесені на підставі цього попереднього договору забезпечувальні платежі будуть зараховані в оплату нерухомого майна в день укладення основного договору.

Відповідно до пунктів 3.2. попередніх договорів, сторони беруть на себе обов`язок укласти основний договір до кінця ІІ кварталу 2021 року. Укладення основного договору можливе лише у разі повного та належного виконання продавцем та покупцем усіх своїх зобов`язань, визначених в попередньому договорі.

Відповідно до пунктів 6.3 попередніх договорів, у випадку односторонньої безпідставної відмови або ухилення продавця від укладення основного договору на визначених попереднім договором умовах або будь-яких дій чи бездіяльності продавця або представника продавця, що спричинюють неможливість посвідчення нотаріусом основного договору, покупець має право відмовитись від виконання попереднього договору та від укладення основного договору, а також вимагати розірвання попереднього договору, шляхом укладення між сторонами та нотаріального посвідчення відповідного договору про розірвання. У такому разі продавець, від імені якого діятиме представник продавця, протягом шістдесяти робочих днів з моменту укладення договору про розірвання та отримання від покупця письмової заяви на повернення коштів, перераховує покупцю на вказані у вищезазначеній заяві банківські реквізити грошові кошти, що були одержані продавцем згідно попереднього договору.

Таким чином, суд констатує, що предметом попередніх договорів є забезпечувальний платіж, який буде враховано в рахунок оплати за майно лише у тому випадку, якщо такий основний договір буде укладено між сторонами. На момент проведення перевірки жодного основного договору з фізичними особами укладено не було, що не заперечується відповідачем. Крім того, в попередньому договорі передбачено можливість його розірвання, відмову від укладання основного договору та сплату штрафних санкцій.

Відповідно до ст. ст. 546, 560 Цивільного кодексу України гарантійний платіж це платіж, що забезпечує (гарантує) виконання зобов`язань за договором.

Зарахування забезпечувальних платежів підтверджено банківськими виписками позивача (а.с.97-174 том 5).

За правилами п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. А відповідно до п.187.1. ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань є дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів.

За визначеннями, які наведені у пп.14.1.191 та пп.14.1.202 ст.14 Податкового кодексу України, постачання товарів це будь-яка передача права на розпоряджання товарами, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду; продаж (реалізація) товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до цього, забезпечувальні платежі, що отримувалися позивачем за попередніми договорами купівлі продажу нерухомого майна в 2019-2020 роках та 1 кварталі 2021 року виступали засобом забезпечення виконання в майбутньому зобов`язань обох сторін укласти основний договір купівлі-продажу майна, який має бути укладений в строки, що передбачені таким попереднім договором та можуть бути поверненні в разі невиконання сторонами своїх зобов`язань. Такі платежі не передбачають поставку товару та його фактичну передачу. Більше того, попередніми договорами прямо передбачено, що забезпечувальні платежі будуть зараховані в оплату нерухомого майна лише у день укладення основного договору.

Суд зазначає, що постачання товарів (нерухомого майна) в 2020 році та 1-му кварталі 2021 року в розумінні пп.14.1.191 та пп.14.1.202 ст.14 Податкового кодексу України не відбувалося, основні договори не укладалися, що підтверджується даними облікових регістрів позивача та не заперечується зі сторони відповідача.

Крім того, актом перевірки не підтверджено жодної зміни напряму використання отриманого раніше гарантійного платежу. В акті перевірки також не міститься даних щодо зарахування гарантійного платежу в рахунок наданих послуг (отриманих товарів), а отже, не підтверджено і наявність об`єкту оподаткування.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.04.2020 року по справі №814/4831/13-а, у випадку, коли замовник в процесі будівництва до оформлення права власності на новозбудоване житло укладає попередні договори купівлі-продажу з фізичними особами, згідно з якими отримує забезпечувальні платежі, операції з перерахунку таких платежів фізичними особами на рахунок замовника, як оплату вартості майнових прав, не змінюють базу оподаткування у замовника. Лише при передачі власності (оформлення правовстановлюючих документів) на готове новозбудоване житло фізичній особі (першому власнику новозбудованого житла) у замовника виникають податкові зобов`язання на підставі п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України.

А за правилами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підсумовуючи наведене, суд вважає висновки відповідача про порушення позивачем вимог п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ПДВ та до завищення залишку від`ємного значення по декларації за березень 2021 року необґрунтованими і протиправним, з огляду на що оспорювані податкові повідомлення-рішення у відповідній частині підлягають скасуванню, а відповідні позовні вимоги - задоволенню.

Також згідно відповіді на заперечення на акт перевірки, ТОВ «Юрист-Кріон» порушено п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198,5, п. 198,6 ст. 198, п. 199.2, п. 199.4 ст. 199, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме: завищено податковий кредит з податку на додану вартість, що призвело до завищення по декларації за березень 2021 року залишку від`ємного значення у розмірі 1596238 грн. та заниження податкового зобов`язання , що сплачується до бюджету у розмірі 623982 грн.

Як на підставу для такого висновку відповідач вказує на те, що при проведенні перевірки позивача встановлено заниження податкового зобов`язання у розмірі 4289637 грн., в т.ч. за 2020 рік у розмірі 1775413 грн.

З урахуванням встановленого заниження податкового зобов`язання, частка використання товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях по декларації з ПДВ за звітний період - грудень 2020 року має становити у розмірі 95,64% (39017683/(39017683 + 3000 + 1775413) * 100%).

Суд зазначає, що жодного належного обрахунку визначення частики на рівні 95,64 % ні в акті перевірки, ні у відповіді на заперечення, ні у відзиві відповідачем не наведено, у зв`язку із чим, встановити арифметичну правильність розрахунку відповідача щодо заниження податкового зобов`язання позивачем не є можливим.

Щодо правомірності формування позивачем розрахунку частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях до декларації з ПДВ за грудень 2020 року, згідно якого частка, визначена позивачем, складає 99,99%, то суд враховує наступне.

В силу вимог п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197.

Як встановлено судом, позивачем протягом 2018-2021 років здійснювалося будівництво багатоповерхового житлового будинку секційного типу з приміщеннями громадського призначення (м. Рівне, в районі вулиць Соборної та Корольова), на підставі укладеного з Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради Договору №1/17 про організацію будівництва багатоповерхового житлового будинку секційного типу з приміщеннями громадського призначення в районі вулиць Соборної та Корольова в місті Рівному. Будівництво об`єкту здійснювалося на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:001:0099, право користування на яку належить Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі Рішення Рівненської міської ради від 25.09.2014 №4527, а також Рішення Рівненської міської ради від 28.08.2015 №5636 та Договору оренди від 20.04.2015. Генеральним підрядником на об`єкті було ТОВ «ТЕХНОБУД-ПРО», згідно укладеного Договору підряду №06-03/18 від 06.03.2018 з ТОВ «ЮРИСТ-КРІОН» та погодженого Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради. Виконання будівельних робіт на об`єкті відбувалося на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт №РВ 65 від 27.03.2018, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради. Товариство проводило будівельні роботи із залученням спеціалізованих ліцензованих підрядних організацій на підставі Договорів підряду. В 2020 році було частково завершено будівництво та введено в експлуатацію першу секція житлового будинку за адресою: м. Рівне, вул. Корольова, 5а. У вересні 2020 року позивачем отримано Сертифікат про готовність будинку до експлуатації (перший пусковий комплекс) серії РВ №11. Перше право власності на квартири було оформлено на товариство у вересні жовтні 2020 року, отже, відбулася перша поставка житла. Відповідно до даних сертифікату про готовність до експлуатації, товариство змогло визначити частку житлової нерухомості, яка буде в подальшому реалізована фізичним особам (відбудеться друга поставка житла), тому, отримавши інформацію про частку пільгових операцій, товариством було складено та зареєстровано зведену податкову накладну №1 від 30.09.2020 року за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість, що почали використовуватися в пільгових операціях (для будівництва такого житла) на виконання вимог п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України в частині використання товарів в пільгових операціях (а.с.175-230 том 5) .

Верховний Суд у постанові від 10.12.2019 року у справі №817/223/15 дійшов висновку, що операцією з першого постачання житла вважатимуться операції з передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) на готове новозбудоване житло до першого власника такого житла незалежно від джерел фінансування будівництва: чи за рахунок власних коштів підприємства-замовника, чи за рахунок учасників фонду фінансування будівництва, чи за кошти держателів облігацій.

Як встановлено судом, до моменту отримання сертифікату позивачем розподіл витрат, понесених на проведення будівництва житлової та нежитлової частини не здійснювався із-за конструктивних особливостей об`єкту будівництва, а тому позивач не володів інформацією, яка частка вартості усіх виконаних робіт а звітний період відноситься до спорудження житлового фонду. Відповідно до даних сертифікату було визначено житлову площу та площу приміщень громадського призначення, про що зазначено і в акті податкової перевірки. Надалі відбулася подальша реалізація квартир фізичним особам, тобто оформлення права власності на таке житло (квартири ), що є відповідно до вимог Податкового кодексу України операцією з другої поставки житла та, відповідно до п.197.1.14 Податкового кодексу України, звільняється від оподаткування податком на додану вартість. Поставка квартир вперше відбулася в грудні 2020 року.

Позивачем на виконання п.199.2 ст.199 Податкового кодексу України було розраховано частку використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях та відображено розрахунок в додатку 7 до декларації за грудень 2020 року (а.с.231-245 том 5), оскільки це був перший період виникнення неоподатковуваних операцій в 2020 році. Згідно даних декларацій з податку на додану вартість, загальний обсяг постачання за 12 місяців 2020 року (з врахуванням уточнюючих розрахунків) склав 39017683 грн., в т.ч. оподатковувані операції склали 3000 грн., отже, частка часткового використання згідно зазначених даних становить 99,99 %, що і відображено в декларації позивача за грудень 2020 року.

Отже, на переконання суду, позивачем було дотримано вимоги п.199.2 ст.199 Податкового кодексу України в частині розрахунку частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях за підсумками календарного року та відображено розрахунок в додатку 7 до декларації за грудень 2020 року та виконано вимоги п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в частині того, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування.

Сертифікат готовності об`єкта до експлуатації другого пускового комплексу серії РВ №89 було отримано 31.03.2021. До моменту отримання сертифікату розподіл витрат понесених на проведення будівництва житлової та нежитлової частини також не здійснювався із-за конструктивних особливостей об`єкту будівництва, тому товариство не володіло інформацією, яка частка вартості усіх виконаних робіт за звітний період відноситься до спорудження житлового фонду. Відповідно до даних сертифікату було визначено житлову площу та площу приміщень громадського призначення. Перше право власності на квартири другого пускового комплексу було оформлено на товариство в квітні 2021 року (перша поставка житла). Відповідно до даних сертифікату про готовність до експлуатації, товариство змогло визначити частку житлової нерухомості, яка буде в подальшому реалізована фізичним особам (відбудеться друга поставка житла), тобто отримавши інформацію про частку пільгових операцій, товариством було складено та зареєстровано зведену податкову накладну №5 від 31.03.2021 року за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість, що почали використовуватися для будівництва такого житла на виконання вимог п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України в частині використання товарів в пільгових операціях (а.с.192-194 том 5).

Оскільки перше постачання житла відповідно до п.197.14 ст.197 Податкового кодексу України оподатковується податком на додану вартість на загальних підставах за ставкою 20%, тому всі товари роботи і послуги придбані в 2018-2020 роках та в 1 кварталі 2021 року є прямими витратами на спорудження такого житлового будинку та вважаються використаними для оподатковуваних операцій, до моменту його першої поставки.

Отже, як встановлено судом із матеріалів справи, ні у 2019 році, ні в 2020 році, ні в 1 кварталі 2021 року позивач не використовував матеріальні цінності частково в оподатковуваних та в неоподатковуваних операціях, тому розподіл податкового кредиту за п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України саме таких прямих витрат не проводився. Всі матеріальні цінності були повністю використані в оподатковуваних операціях.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.02.2020 року по справі №804/3281/15, контролюючий орган має довести та надати належні докази, які б свідчили, що придбані позивачем товари частково використовувались ним в операціях, які звільнені від оподаткування, а частково в операціях, що оподатковуються ПДВ.

За правилами ст.199 Податкового кодексу України, платникам податку, які поєднують пільгову й оподатковувану діяльність, необхідно розподіляти ПДВ за товарами (послугами) і необоротними активами, які неможливо безпосередньо пов`язати з конкретними операціями з постачання (пільговими чи оподатковуваними). До таких, зокрема, належать товари (послуги) та необоротні активи загальногосподарського й адміністративного призначення (комунальні послуги, оренда офісного приміщення, меблі й техніка для бухгалтерії тощо), тобто тільки якщо використання активів відбувається саме одночасно в оподатковуваних і неоподатковуваних операціях (лист ДФСУ від 21.10.2015 року №22217/6/99-99-19-03-02-15). При цьому до неоподатковуваних належать операції, що не є об`єктом оподаткування та/або звільнені від оподаткування (листи ДФСУ від 07.08.2015 року №29163/7/99-99-19-03-02-17 та №29168/7/99-99-19-03-02-17). Але якщо активи було придбано без ПДВ, то участі в перерахунку вони не беруть, в т.ч. такий підхід поширюється на перерахунок за п. 199.1 Податкового кодексу України (лист ДФСУ від 12.01.2017 року №599/7/99-99-15-03-02-17).

В даному випадку, відповідач свого обов`язку не виконав і не довів суду правомірність своїх висновків і розрахунків щодо частки використання позивачем товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях по декларації з ПДВ за грудень 2020 року, і не спростував розрахунків позивача, які в той же ґрунтуються на належних і допустимих доказах і відповідають вимогам податкового законодавства.

У відповіді на заперечення відповідач також зазначив, що в порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п. 200.4 ст. 200 ПК України, позивачем занижено податкове зобов`язання у розмірі 4289637 грн.

Суд зазначає, що відповідачем не зазначено посилань на докази, які підтверджують вказану суму та її розрахунки. При розрахунку заниження податкових зобов`язань на 1324637 грн. відповідач використав загальну суму понесених витрат на будівництво об`єкту нерухомого майна відповідно до бухгалтерської довідки №1/1 від 21.09.2020 в розмірі 32886970,61 грн. та бухгалтерської довідки від 01.04.2021 в розмірі 34163547,47 грн. Проте, в такій довідці від 01.04.2021 зазначена інша сума понесених витрат, а саме: 34930093,24 грн. Також відповідач нарахував суму податкових зобов`язань до сплати з усієї суми понесених витрат на житлову та комерційну нерухомість, що зроблено, на переконання суду, помилково.

Суд звертає увагу, що в бухгалтерській довідці №1/1 від 21.09.2020 зазначено, що витрати в розмірі 32886970,61 грн. понесені на будівництво об`єкта, що включає загальну площу об`єкта 4373,2 м. кв., з яких 547,6 м. кв. становить площа приміщень громадського призначення (комерційні приміщення, комірки, гаражі), вартість понесених витрат на які не включено до складу податкової накладної №1 від 30.09.2020. До бази оподаткування ПДВ за пунктом 198.5. ст.198 Податкового кодексу України до податкової накладної №1 від 30.09.2020 включено лише вартість витрат, понесених на будівництво квартир (житлової нерухомості) в сумі 28768971,07 грн. Оскільки приміщення громадського призначення будуть реалізовані в наступних періодах, тому, відповідно, будуть оподатковані податком на додану вартість на загальних підставах. Оскільки, вартість реалізації комерційної нерухомості оподатковується ПДВ на загальних підставах, тому сума витрат, понесених на будівництво такої нерухомості, не підпадає під дію п. 199.2 та п. 198.5 Податкового кодексу України та не підлягає перерахунку. Розподіл суми витрат, що понесені позивачем окремо за житловою і комерційною нерухомістю, підтверджується бухгалтерською довідкою №2 від 30.10.2020.

В бухгалтерській довідці від 01.04.2020 року зазначено, що витрати в розмірі 34930093,24 грн. понесені на будівництво об`єкта, що включає загальну площу об`єкта 4 400,70 м. кв., з яких 699,1 м. кв. становить площа приміщень громадського призначення (комерційні приміщення, комірки, гаражі), вартість понесених витрат на які не включено до складу податкової накладної №5 від 31.03.2021. До бази оподаткування ПДВ за пунктом 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України у податковій накладній №5 від 31.03.2021 включено лише вартість витрат, понесених на будівництво квартир (житлової нерухомості) в сумі 28734959,78 грн. (це витрати, понесені на спорудження житла придбані з ПДВ). Загальна вартість витрат, понесених на спорудження житла, склала 29381042,82 грн., в т.ч. витрати без ПДВ 646083,04 грн. Знову ж таки, оскільки приміщення громадського призначення будуть реалізовані в наступних періодах, тому, відповідно, будуть оподатковані позивачем податком на додану вартість на загальних підставах. Оскільки вартість реалізації комерційної нерухомості оподатковується ПДВ на загальних підставах, тому сума витрат, понесених на будівництво такої нерухомості, не підпадає під дію п. 199.2 та п. 198.5 Податкового кодексу України та не підлягає перерахунку. Розподіл суми витрат, що понесені товариством окремо за житловою і комерційною нерухомістю, підтверджується бухгалтерською довідкою №19 від 01.04.2021.

Крім того, як встановлено судом, податковим органом у відповіді на заперечення невірно розраховано частку використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях за результатами 2020 року в розмірі 95,64%, оскільки до розрахунку відповідачем включено суму невідомого походження 1775413 грн. Розрахунок такої суми та документальне її підтвердження не наведено ні у відповіді на заперечення, ні у відзиві на позовну заяву.

Згідно даних декларацій з податку на додану позивача, загальний обсяг постачання за 12 місяців 2020 року (з врахуванням уточнюючих розрахунків) склав 39017683 грн., в т.ч. оподатковувані операції склали 3000 грн., отже, частка часткового використання згідно зазначених даних становить 99.99 %, що і було відображено позивачем в декларації за грудень 2020 року.

Підсумовуючи наведене, суд вважає висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198,5, п. 198,6 ст. 198, п. 199.2, п. 199.4 ст. 199, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ПДВ та до завищення залишку від`ємного значення по декларації за березень 2021 року необґрунтованими і протиправним, з огляду на що оспорювані податкові повідомлення-рішення у відповідній частині підлягають скасуванню, а відповідні позовні вимоги - задоволенню.

Крім цього, в акті перевірки зазначено, що ТОВ «Юрист-Кріон» завищено податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 37656 грн., що призвело до завищення по декларації за березень 2021 року залишку від`ємного значення у розмірі 37656 грн.

Відповідно до ст. 198.1 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до 198.2. Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних.

Як встановлено судом, податкова накладна №12 від 16.10.2018 на суму 37000 грн. зареєстровано в ЄРПН 15.11.2018 та включена до податкового кредиту за жовтень 2018 року. До такої податкової накладної було складено розрахунок коригування №1 від 19.11.2018, яким було скориговано податковий кредит за листопад 2018 року, тобто, попередньо включені суми ПДВ до податкового кредиту жовтня було зменшено розрахунком коригування.

Податкова накладна №11 від 22.01.2019 на суму 25760 грн. зареєстрована в ЄРПН 12.03.2019 та включена до податкового кредиту за лютий 2019 року.

Податкова накладна №12 від 22.01.2019 року на суму 14000 грн. зареєстрована в ЄРПН 13.03.2019 та включена до податкового кредиту за лютий 2019 року.

Податкова накладна №36 від 05.06.2019 на суму 980 грн. зареєстровано в ЄРПН 04.07.2019 та включена до податкового кредиту за червень 2019 року. До такої накладної було складено розрахунок коригування №78 від 27.06.2019, яким було скориговано податковий кредит за червень 2019 року, тобто, попередньо включені суми ПДВ до податкового кредиту червня було зменшено розрахунком коригування.

Податкова накладна №25 від 31.07.2019 на суму 122 320 грн. зареєстрована в ЄРПН 14.08.2019 та включена до податкового кредиту за липень 2019 року. До такої накладної було складено розрахунок коригування №1 від 15.08.2019, яким було скориговано податковий кредит за серпень 2019 року за даною податковою накладною, тобто попередньо включені суми ПДВ до податкового кредиту серпня було зменшено розрахунком коригування.

За наведеного на момент перевірки усі податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН (а.с.248-250 том 6, а.с.1-19 том 7).

При цьому у позивача за період з 01 жовтня 2018 року по 31 березня 2021 року усі декларації з податку на додану вартість містять від`ємне значення податку на додану вартість (рядки 21 декларацій) (а.с.231-250 том 5, а.с.1-247 том 6).

Враховуючи це, суд погоджується з доводами позивача про те, що віднесення позивачем до складу податкового кредиту ПДВ по податкових накладних, не в тому періоді, в якому їх було зареєстровано в ЄРПН, не призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за період з 01 жовтня 2018 року по 31 березня 2021 року, позаяк всі вказані податкові накладні мають право бути включені до податкового кредиту за датою реєстрації, оскільки є зареєстрованими в ЄРПН.

За таких обставин, в межах судового розгляду спростовано усі висновки акту перевірки, на підставі яких винесено спірні податкові повідомлення-рішення

За результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №03, №03 від 17.06.2021 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб`єкта владних повноважень.

Таким чином за сукупністю встановлених обставин позовні вимоги ТОВ «Юрист-Кріон» підлягають до повного задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України згідно з якими, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрист-Кріон" до Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 17.06.2021 року №03 та №03.

Стягнути з Головного управління ДПС у Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрист-Кріон" судові витрати по справі, а саме у вигляді сплаченого судового збору в сумі 22700,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрист-Кріон" (вул. Д.Галицького, 5/1,м. Рівне,33027. ЄДРПОУ/РНОКПП 33494192)

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська,12,м.Рівне,33023. ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 13 грудня 2021 року

Суддя Н.В. Друзенко