Справа № 400/3988/20
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 р. м. ОдесаСправа № 400/3988/20

Суддя в суді І інстанції Птичкіна В.В. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Миколаїв

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року, у справі а позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а саме: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 16 червня 2020 року № 17/1/03.04-р про відмову у поновленні пенсії за віком; зобов`язання поновити пенсію за віком та виплатити недоотриману пенсію.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року, з виходом за межі позовних вимог, задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення № 4/2 про припинення виплати пенсії від 08 грудня 2017 року; визнано протиправним та скасовано рішення № 17/1/03.04-р про відмову в поновленні виплати пенсії від 16 червня 2020 року; зобов`язано поновити виплату пенсії з 01 грудня 2017 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин пенсійним органом правомірно припинено виплату пенсії позивачу у зв`язку з встановленням факту отримання позивачем пенсії у Російській Федерації.

При цьому, при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії позивачем не наведено жодних нових обставин для поновлення виплати його пенсії.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається про неможливість поновлення виплати пенсії позивачу, так як ним подано до пенсійного органу Російської Федерації заяву з проханням не надсилати його пенсійну справу до України.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення його позовних вимог, так як на території Російської Федерації пенсія призначена його брату близнюку, а не позивачу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2017 року ОСОБА_2 подав до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (надалі ЦОУ ПФУ) заяву про призначення пенсії за віком (т. 1, а.с. 66).

При цьому, до заяви, згідно з її текстом, додано, зокрема, паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , що був оформлений 10 березня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 68).

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 15 листопада 2016 року є: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 68).

Між тим, згідно з протоколом № 2196 (т. 1, а.с. 64), 17 серпня 2017 року ЦОУ ПФУ призначено з 19 травня 2017 року ОСОБА_3 пенсію за віком на загальних умовах (довічно).

Проте, 01 листопада 2017 року до ЦОУ ПФУ на його запит від «Государственного учреждения Отделения Пенсионного фонда Российской Федерации по Ставропольскому краю» надійшла довідка від 13 жовтня 2017 року № 791698/17, в якій вказано (мовою оригіналу): « ОСОБА_2 20.04.1952 состоит на учете в УПФР по городу-курорту Ессентуки Ставропольского края (межрайонное) и ему установлена страховая пенсия по старости с 27.06.2015» (т. 1, а.с. 88, 89).

Тому, 08 грудня 2017 року ЦОУ ПФУ прийнято рішення № 4/2 про припинення, на підставі ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплати пенсії ОСОБА_3 з 01 листопада 2017 року.

В свою чергу, 15 червня 2020 року ОСОБА_4 подано заяву про поновлення виплати пенсії (т. 1, а.с. 182).

Проте, 16 червня 2020 року пенсійним оранням прийнято рішення № 17/1/03.04-Р, яким відмовлено у поновленні виплати пенсії (т. 1 а.с. 181).

В свою чергу, вважаючи протиправною отриману відмову у формі зазначеного рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок, з виходом за межі позовних вимог, про задоволення позовних вимог, так як пенсійним органом протиправно припинено виплату пенсії позивача та протиправно не поновлено її виплату за заявою позивача, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Між тим, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Згідно ст. 7 Угоди, при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії у колишньому місці проживання припиняється, якщо пенсія такого виду передбачена законодавством за новим місцем проживання пенсіонера.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16 червня 2020 року № 17/1/03.04-р про відмову у поновленні пенсії за віком.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у межах доводів та вимог апеляційної скарги пенсійного органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, з 15 листопада 2016 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є м. Миколаїв.

При цьому, з 19 травня 2017 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначено ОСОБА_3 пенсію за віком по ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Між тим, 01 листопада 2017 року на запит Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області отримано лист від пенсійного органу Російської Федерації з інформацією про те, що ОСОБА_3 з 27 червня 2015 року призначено пенсію по віку в Російській Федерації.

Враховуючи отриману інформацію, пенсійним органом прийнято рішення про припинення виплати пенсії позивачу № 4/2 від 08 грудня 2017 року.

Між тим, колегія суддів зазначає, що вказане рішення про припинення виплати пенсії може бути окремо оскаржено у судовому порядку.

При цьому, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що копія вказаного рішення направлена поштою позивачу.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених КАС України строків звернення до суду у даній категорії адміністративних справ, суд першої інстанції безпідставно з власної ініціативи вийшов за межі заявлених позивачем позовних вимог та дослідив правомірність відповідного рішення.

Між тим, як вбачається з аналізу оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16 червня 2020 року № 17/1/03.04-р про відмову у поновленні пенсії за віком, фактичною підставою для його прийняття стала інформація про призначення позивачу у 2004 році пенсії на території Російської Федерації, а також неможливість отримання матеріалів пенсійної справи з від органів Російської Федерації.

При цьому, у якості юридичної підстави, яка унеможливлює поновлення виплати пенсії позивачу, визначено посилання на положення ст. 7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

В свою чергу, надаючи правову оцінку оскаржувану рішенню, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з аналізу положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення вбачається, що пенсії у колишньому місці проживання (країні співдружності) припиняється, якщо пенсія такого виду передбачена законодавством за новим місцем проживання (іншій країні співдружності) пенсіонера.

В даному випадку, як зазначено вище та не заперечується пенсійним органом, пенсія в Російській Федерації призначалась ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 або ОСОБА_3 ) до моменту призначення її в Україні у травні 2017 року, а тому за вищевказаною Угодою виплата пенсії позивачу має бути припинена саме пенсійними органами Російської Федерації.

Крім того, неможливість витребування старих матеріалів пенсійної справи позивача з тимчасово окупованих території АР Крим на переконання колегії суддів не є підставою для відмови у виплаті пенсії позивача, яка призначена йому у травні 2017 року, тобто за наявністю нової пенсійної справи.

З іншого боку, з аналізу зібраних матеріалів справи вбачається, зокрема, інформації в трудових книжках, що пенсійний орган мав обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є однією особою, яка в різні періоди одночасно отримувала пенсію в Україні та в Російській Федерації, а також має три паспорти громадянина Російської Федерації.

Між тим, як зазначено вище, вказана інформація не є достатньою підставою для позбавлення позивача права, документованого паспортом громадянина України, на поневолення виплати пенсії за віком, яка останній раз була призначена саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за його зареєстрованим місцем проживання в м. Миколаєві.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає за необхідне, з метою поновлення порушених прав позивача, зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути його заяву про поновлення виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи.

Тому, керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року, прийнявши у справі нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 17/1/03.04-р від 16 червня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 15 червня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.