Справа № 160/9815/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2021 року Справа № 160/9815/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняНатхи В.С.
представника позивача Коломойця С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новопокровської селищної ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року відкрито провадження у справі №160/9815/21 та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
09 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, доводи якої відповідають доводам викладеним у позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року подальший розгляд адміністративної справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року залучено в якості третьої особи в адміністративній справі №160/9815/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Новопокровської селищної ради - Чернявського Максима Володимировича.
Ухвалою суду в судовому засідання 10.11.201 року уточнену позовну заяву прийнято до розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні 20 грудня 2021 року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги повністю з підстав зазначених у позовній заяві та заявах по суті спору.
В судове засідання 20 грудня 2021 року представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 20 вересня 2021 року надав клопотання про розгляд справи без участі представника Новопокровської селищної ради.
В судове засідання 20 грудня 2021 року третя особа ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Рішенням № 253-7/VІІІ від 19 березня 2021 року Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області відмовлено ОСОБА_1 у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Підставою для відмови в наданні дозволу відповідачем зазначено, що розглянувши її клопотання було встановлено, що рішенням Новопокровської селищної ради від 16 лютого 2021 року № 32-6/УІІІ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства», надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 .

Вважаючи рішення відповідача № 253-7/VІІІ від 19 березня 2021 року та № 32-6/УІІІ від 16 лютого 2021 року протиправними, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України та Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту б) частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Стаття 116 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Вказана позиція узгоджується з викладеною у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Із змісту оскаржуваного рішення відповідача № 253-7/VІІІ від 19 березня 2021 року, вбачається, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки слугувало надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 .

Таке оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Так, за приписами ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 року у справі N 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі N 545/808/17.

Таким чином, рішення Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 19.03.2021 року за № 253-7/УІІІ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає, що вимоги позивача про скасування рішення Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 16.02.2021 року за № 32-6/VІІІ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 » не підлягають задоволенню, оскільки вказане рішення не порушує права позивача на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,000 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, кадастровий номер :01:001:0084, на території Новопокровської селищної ради Солоняського району Дніпропетровської області.

При цьому, суд зауважує, що розмір спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0084 становить - 7.6613 га, а відтак доводи відповідача, що надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо тієї ж самої земельної ділянки, на яку попередньо надано ОСОБА_2 , суперечило б вимогам землеустрою, є необґрунтованими та безпідставними.

Вирішуючи питання щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Так, позивач просить зобов`язати Новопокровську селищну раду Солонянського району Дніпропетровської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення землевпорядної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2, 000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, кадастровий номер :01:001:0123 (колишній кадастровий номер :01:001:0084) на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області.

Як зазначалось судом раніше, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад (пункт б частини першої статті 12 Земельного кодексу України).

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Вказаний висновок відповідає позиціям викладеним в постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 819/570/18, 12.06.2020 у справі № 808/3187/17, 29.09.2020 у справі №814/2221/17

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою була наявність рішення про надання такого дозволу іншій особі, суд вважає наявні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки такий спосіб захисту порушеного права відповідає положенням п. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, і є належним та ефективним, забезпечує позитивне вирішення цього питання без невиправданих зволікань.

Подібну правову позицію висловлював Верховний Суд, зокрема у постановах від 27.05.2021 року у справі №442/3936/17, від 24.01.2019 у справі № 806/2978/17, від 16.05.2019 у справі № 812/1312/18 та від 14.08.2019 у справі № №0640/4434/18, від 11.09.2019 у справі № 819/570/18, 12.06.2020 у справі № 808/3187/17

З огляду на це, саме зобов`язання ради надати дозвіл є найбільш ефективним способом захисту порушеного права позивача.

При цьому, на переконання суду належним способом відновлення порушеного права буде зобов`язати Новопокровську селищну раду Солонянського району Дніпропетровської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення землевпорядної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,000 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, кадастровий номер: :01:001:0084 на території Новопокровської селищної ради Солоняського району Дніпропетровської області, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0123 рішенням одинадцятої сесії восьмого скликання Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року №25 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та передано останньому у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га кадастровий номер :01:001:0123, а 13 липня 2021 року за ним зареєстровано право власності на дану земельну ділянку.

В свою чергу, розмір земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0084 становить - 7.6613 га, з якої право власності на час розгляду справи зареєстроване лише на 2 на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0123 та :01:001:0122 по 2 га кожна.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1816,00 грн. підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1816,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 242-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Новопокровської селищної ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 19.03.2021 року за № 253-7/VIII про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Зобов`язати Новопокровську селищну раду Солонянського району Дніпропетровської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення землевпорядної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,000 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, кадастровий номер: :01:001:0084 на території Новопокровської селищної ради, Солоняського району, Дніпропетровської області.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (52441, Дніпропетровська область, Солонянський район, смт. Новопокровка, вул. Миру, 11, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1816, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 28 грудня 2021 року.

Суддя С.І. Озерянська