Справа № 490/5938/20
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 р.м. ОдесаСправа № 490/5938/20

Суддя в суді І інстанції Птичкіна В.В. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Миколаїв

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головнокомандувача Збройних Сил України та ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головнокомандувача Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головнокомандувачу Збройних Сил України та Військовій частині НОМЕР_1 , а саме: визнання протиправним та скасування п. 1 розпорядчої частини наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 18 серпня 2020 року № 115 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнання протиправним та скасування п. 6 параграфу 2 наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03 листопада 2020 року № 368; визнання протиправним та скасування пп. 3.10.2 п. 3 розпорядчої частини наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01 вересня 2020 року № 564 «Про преміювання військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 за підсумками серпня 2020 року»; зобов`язання Головнокомандувача Збройних Сил України призначити (поновити) позивача на попередній посаді заступника командира бригади з морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 ; зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу невиплачену частину грошового забезпечення за серпень 2020 року в повному обсязі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправним та скасовано п. 1 розпорядчої частини наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 18 серпня 2020 року № 115 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнано протиправним та скасовано п. 6 параграфу 2 наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03 листопада 2020 року № 368; визнано протиправним та скасовано пп. 3.10.2 п. 3 розпорядчої частини наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01 вересня 2020 року № 564 «Про преміювання військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 за підсумками серпня 2020 року»; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити невиплачену частину грошового забезпечення за серпень 2020 року (премію).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем та Головнокомандувачем Збройних Сил України подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять змінити та скасувати оскаржуване рішення відповідно до їх позовних вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення суду зроблено помилкові висновки, які підлягають зміні.

В даному випадку, позивач вважає, що його належним чином не ознайомлено з підставами та результатами проведення службової перевірки, а також не роз`яснено його права та обов`язки під час проведення такої перевірки.

Також, позивач вважає, що спірна службова перевірка, висновки якої стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, протиправно проведена без письмового наказу командира ВЧ НОМЕР_1 .

Крім того, позивач вважає, що спірна перевірка протиправно проводилась у ВЧ НОМЕР_1 одночасно із службовим розслідуванням у ВЧ НОМЕР_2 з одних і тих же підстав.

Вимоги апеляційної скарги Головнокомандувача Збройних Сил України обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності за наслідком неналежного виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до тяжких наслідків у вигляді загибелі військовослужбовця.

В даному випадку, відповідач зазначає, що одним з посадових обов`язків позивача є здійснення керівництва над професійно-психологічним відбором військовослужбовців у його військовій частині.

При цьому, всупереч покладеного обов`язку, в особових справах військовослужбовців, що прийняті на військову службу у 2020 році (64 особи, у тому числі і загиблий військовослужбовець) відсутні картки професійного відбору.

Також, у журналі обліку результатів роботи групи професійно-психологічного відбору не відображено результатів психологічного вивчення 62 військовослужбовців, прийнятих на військову службу.

Крім того, апелянт вважає, що позивач, як прямий керівник усіх військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , безумовно мав знати про факт прибуття на службу у 2020 році нових військовослужбовців, а як наслідок мав усвідомлювати факт невиконання ним своїх посадових обов`язків щодо проведення професійного відбору.

В свою чергу, апелянтами подано відзиви на отримані апеляційні скарги у яких викладено свою незгоду з доводами та вимогами отриманих апеляційних скарг, а також викладено прохання про залишення останніх без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді заступника командира з морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення.

При цьому, наказом Головнокомандувача ЗСУ від 22 липня 2020 року № 93 «Про проведення службової перевірки Командування Морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України», з метою уточнення причин недостатньої підготовки особового складу підрозділів Морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України, який направлено до району проведення операції об`єднаних сил, та встановлення ступеня вини відповідних посадових осіб, створено комісію, члени якої з 23 липня 2020 року по 28 липня 2020 року мали провести службову перевірку і до 31 липня 2020 року доповісти про її результати.

В свою чергу, 10 серпня 2020 року до Головнокомандувача ЗСУ надійшла доповідна записка про результати проведення службової перевірки Командування морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Так, у доповідній записці зазначено, що метою перевірки було з`ясування причин події, яка сталася в 36 обрмп ВЧ НОМЕР_1 , що призвело до загибелі матроса військової служби за контрактом.

Згідно з текстом доповідної записки, керівництво професійно-психологічним відбором (ППВ) у військовій частині покладено на ОСОБА_1 .

При цьому, в порушення вимог пункту 5 розділу ІІ затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10 грудня 2014 року № 883 «Інструкції з організації професійно-психологічного відбору у Збройних Силах України» у перевірених особових справах військовослужбовців 36 обрмп, прийнятих на військову службу за контрактом у 2020 році (64 особи, в тому числі і загиблий матрос), відсутні картки професійного відбору.

У журналі обліку результатів роботи групи ППВ кандидатів для проходження у 36 обрмп не відображено результатів психологічного вивчення щодо 62 військовослужбовців, які не мали відповідної підготовки.

Також, у доповідній записці зазначено, що з пояснень підполковника ОСОБА_2 вбачається, що основна увага приділялася питанням проведення психологічного вивчення кандидатів, а під час формування висновків щодо укладення контрактів на проходження військової служби приймалось на підставі результатів ППВ здійсненого у військових комісаріатах (ТЦК та СП).

При цьому, підполковник ОСОБА_3 не зміг чітко пояснити причини не проведення з кандидатами ППВ, відсутність карток професійного відбору та результатів психологічного вивчення військовослужбовців прийнятих на військову службу за контрактом у 2020 році.

Тому, комісія дійшла висновку про те, що професійно-психологічний відбір кандидатів на військову службу за контрактом позивачем не організовано і запропонувала Головнокомандувачу ЗСУ, зокрема, притягнути ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

В свою чергу, 18 серпня 2020 року Головнокомандувач ЗСУ видав наказ № 115 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (т. І, а.с. 45-48), пунктом 1 розпорядчої частини якого, заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення «пониження в посаді».

Крім того, на підставі пп. 3.10.2 пп. 3.10 п. 3 розпорядчої частини наказу командира ВЧ НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 01 вересня 2020 року № 564 (т. І, а.с. 147-149) ОСОБА_4 не виплатили за підсумками серпня 2020 року премію у повному обсязі.

Також, пунктом 6 параграфу 2 наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 03 листопада 2020 року № 368 ОСОБА_2 увільнено від займаної посади і призначено на посаду заступника начальника центру з морально-психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_4 .

В свою чергу, не погоджуючись з накладеним дисциплінарним стягненням та похідними від нього наслідками, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин позивача протиправно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

При цьому, Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Згідно преамбули Статуту, він визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно ст. 2 Статуту, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно ст. 68 Статуту, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно ст. 83 Статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 84 Статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст. 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно ст. 86 Статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Колегією суддів встановлено, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді заступника командира з морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення.

При цьому, оскаржуваним наказом Головнокомандувача Збройних Сил України притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із встановленням факту неналежного виконання позивачем своїх службових обов`язків, а саме не проведення професійно-психологічного відбору при укладенні контракту про проходження військової служби з новими військовослужбовцями, що призвело до тяжких наслідків.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішенню суду першої інстанції та надаючи правову оцінку доводам апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, сторонами у справі не заперечується, що у межах спірних правовідносин позивач мав обов`язок щодо проведення професійно-психологічного відбору серед кандидатів для проходження військової служби за контрактом.

При цьому, фактичною підставою для видання оскаржуваного наказу стало прийняття у військовій частині 64 кандидатів на військову службу за контрактом та укладання з ними контрактів без оформлення остаточного висновку про їх професійну придатність до проходження військової служби.

Між тим, задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зроблено висновок, що саме на командира ВЧ НОМЕР_1 покладено обов`язок щодо прийняття кандидатів на військову службу з урахуванням результатів професійно-психологічного відбору (наказ ВЧ НОМЕР_1 від 27 січня 2020 року № 56).

При цьому, як зазначає позивач, відповідні кандидати на військову службу не направлялись до нього для проведення професійно-психологічного відбору, а тому ним не проведено такий відбір з незалежних від нього причин.

В свою чергу, у ході розгляду даної справи, судом першої інстанції та колегією суддів не встановлено чіткого порядку направлення у військовій частині кандидатів на військову службу за контрактом для проходження професійно-психологічного відбору.

З іншого боку, суб`єктом владних повноважень не доведено, що відповідні кандидати дійсно направлялись до позивача.

Крім того, як зазначено вище, саме командиром військової частини укладено контракти про проходження військової служби з вказаними особами без результатів професійно-психологічного відбору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність своїх висновків про неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став фактичною підставою для прийняття решти оскаржуваних наказів щодо проходження ним військової служби, а як наслідок вони також підлягають скасуванню, як похідні.

З іншого боку, колегія суддів не приймає доводів позивача про необхідність зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В даному випадку, як вірно зазначено судом першої інстанції, метою проведення службової перевірки у ЗСУ є з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, а також обставин порушення виконавської дисципліни.

При цьому, нормами Дисциплінарного статуту не встановлено, що проведення службового розслідування є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх службових обов`язків.

Також, колегія суддів не приймає доводів позивача про те, що він не був ознайомлений з підставами проведення службової перевірки, так як ним надано свої письмові пояснення у ході проведення такої перевірки, що містяться в її матеріалах.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Головнокомандувач Збройних Сил України мав право на призначення відповідної службової перевірки, наслідком чого стало видання відповідного наказу від 22 липня 2020 року про призначення службової перевірки, так як вона стосувалась усього командування Морської піхоти ВМС ЗСУ, а не конкретно позивача.

Крім того, колегія суддів, враховуючи предмет відповідної службової перевірки, погоджується із судом першої інстанції, що її висновки є достатньою правовою підставою для видачі наказу про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головнокомандувача Збройних Сил України та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржено до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.