Справа № 160/16787/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Асфальт-Дніпро» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
- визнати протиправними та скасувати у повному обсязі винесені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області:
12.10.2021 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим і таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
Також, 12.10.2021 року представником позивача подано клопотання про приєднання до справи додаткових доказів.
У підготовче засідання 18.10.2021 року з`явились представники сторін.
18.10.2021 року судом закрито підготовче засідання та ухвалено перейти до розгляду справи по суті.
У судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
Судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст.ст.205, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
З 01.07.2017 року ТОВ «Асфальт-Дніпро» є платником ПДВ.
- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України не здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що передбачає відповідальність згідно п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України.
Не погодившись з висновками перевірки ТОВ «Асфальт-Дніпро» подані заперечення від 06.05.2021 року за №0605-21 на акт перевірки.
18.05.2021 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області листом №867/04-36-07-02 «Про результати розгляду заперечень до акту перевірки від 01.03.2021 року №803/04-36-07-02/41181973» повідомило позивача про викладення висновків акту перевірки в наступній редакції:
- п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України занижено податок на прибуток на загальну суму 1441312,00 грн. в т.ч. за 2 кв. 2019 року в розмірі 414933 грн., в 3 кв. 2019 року в розмірі 690817 грн., в 4 кв. 2019 року в розмірі 335562 грн.;
- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України не здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що передбачає відповідальність згідно п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України.
На підставі акту перевірки та листа №867/04-36-07-02 від 18.05.2021 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення:
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ «Асфальт-Дніпро» подано скаргу до ДПС України від 22.06.2021 року №22/06-21.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд керується з наступним.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Пунктом 135.1 ст.135 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Водночас, в силу приписів п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст.44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та отримання послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За змістом приписів абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону та п.2.4 Положення первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак, не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операцією, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.
Згідно зі ст.1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.
З аналізу наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Отже, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було встановлено порушення ТОВ «Асфальт-Дніпро» п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим мало місце заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 1441312,00 грн. в т.ч. за 2 кв. 2019 року в розмірі 414933 грн., в 3 кв. 2019 року в розмірі 690817 грн., в 4 кв. 2019 року в розмірі 335562 грн.
1) 25.06.2019 року між ТОВ «Асфальт-Дніпро» (Покупець) та ТОВ «СІПТІМ ТРЕЙД» (Постачальник) було укладено договір поставки №2.
Відповідно до умов означеного договору Постачальник зобов`язується передати у власність покупця хімічні продукти, нафтопродукти (далі за текстом - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його на умовах, передбачених договором.
У серпні 2019 року ТОВ «Асфальт-Дніпро» придбало у ТОВ «СІПТІМ ТРЕЙД» агдезійну добавку Wetfix ВЕ, рідкий та полімерний модифікатор BUTONAL на загальну суму 3966498,48 грн., у т.ч. ПДВ 661083,08 грн.
На підтвердження виконання умов означеного Договору позивачем надано наступні первинні бухгалтерські документи, а саме:
- видаткові накладні №2 від 16.08.2019 року, №3 від 16.08.2019 року, №4 від 20.08.2019 року, №5 від 21.08.2019 року, №6 від 22.082019 року, №7 від 23.08.2019 року, №8 від 26.08.2019 року, №9 від 27.08.2019 року;
- товарно-транспортні накладні №27.08/1 від 27.08.2019 року, №26.08/1 від 26.08.2019 року, №23.08/1 від 23.08.2019 року, №22.08/1 від 22.08.2019 року, №21.08/1 від 21.08.2019 року, №20.08/3 від 20.08.2019 року, №16.08/2 від 16.08.2019 року, 16.08/1 від 16.08.2019 року;
- платіжні доручення на загальну суму 3966498,48 грн.: №1847 від 19.09.2019 року на суму 500000,00 грн., №1868 від 24.09.2019 року на суму 541498,48 грн., №1948 від 08.09.2019 року на суму 500000,00 грн., №1985 від 15.10.2019 року на суму 500000,00 грн., №1995 від 17.10.2019 року на суму 500000,00 грн., №2062 від 29.10.2019 року на суму 500000,00 грн., №2075 від 05.11.2019 року на суму 500000,00 грн., №19 від 07.11.2019 року на суму 425000,00 грн.;
- податкові накладні на загальну суму 3966498,48 грн., у т.ч. ПДВ 661083,08 грн.: №20 від 16.08.2019 року, №19 від 16.08.2019 року, №21 від 20.08.2019 року, №22 від 21.08.2019 року, №23 від 22.08.2019 року, №24 від 23.08.2019 року, №25 від 26.08.2019 року, №26 від 27.08.2019 року.
Факт відображення вказаних господарських операцій у бухгалтерському обліку ТОВ «Асфальт-Дніпро» підтверджується їх проведенням по рахунку: 631.
2) 29.03.2019 року між ТОВ «Асфальт-Дніпро» (Покупець) та ПП «Нафтадорбуд» (Постачальник) було укладено договір поставки №238.
Відповідно до умов означеного договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця бітум шляховий, мінеральний порошок (далі за текстом - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його на умовах, передбачених договором.
Так, ТОВ «Асфальт-Дніпро» у березні, квітні, серпні, вересні, жовтні 2019 року придбало та отримало від ПП «Нафтадорбуд» бітум шляховий БНД 70/100, бітум дорожній марки 70/100 та мінеральний порошок МП-1 на загальну суму 4065008,00 грн., у т.ч. ПДВ 677501,33 грн.
На підтвердження виконання умов означеного Договору позивачем надано наступні первинні бухгалтерські документи, а саме:
- видаткові накладні №7 від 16.03.2019 року, №27 від 24.04.2019 року, №31 від 26.04.2019 року, №192 від 26.08.2019 року, №182 від 27.08.2019 року, №183 від 27.08.2019 року, №184 від 28.08.2019 року, №185 від 29.08.2019 року, №186 від 29.08.2019 року, №187 від 31.08.2019 року, №195 від 04.09.2019 року, №29 від 21.09.2019 року, №21 від 10.10.2019 року, №40 від 21.10.2019 року;
- товарно-транспортні накладні №Р7 від 16.03.2019 року, №Р27 від 24.04.2019 року, №Р31 від 26.04.2019 року, №Р192 від 26.08.2019 року, №Р182 від 27.08.2019 року, №Р183 від 27.08.2019 року, №Р184 від 28.08.2019 року, №Р185 від 29.08.2019 року, №Р186 від 29.08.2019 року, №Р187 від 31.08.2019 року, №Р31 від 21.09.2019 року, №Р30 від 21.09.2019 року, №Р29 від 21.09.2019 року, №Р21 від 10.10.2019 року, №Р40 від 21.10.2019 року;
- податкові накладні на загальну суму 4065008,00 грн., у т.ч. ПДВ 677501,33 грн.: №5 від 16.03.2019 року, №22 від 24.04.2019 року, №23 від 26.04.2019 року, №35 від 26.08.2019 року, №36 від 27.08.2019 року, №37 від 27.08.2019 року, №40 від 28.08.2019 року, №43 від 29.08.2019 року, №42 від 29.08.2019 року, №49 від 31.08.2019 року, №4 від 04.09.2019 року, №29 від 21.09.2019 року, №9 від10.10.2019 року, №28 від 21.10.2019 року.
Факт відображення вказаних господарських операцій у бухгалтерському обліку ТОВ «Асфальт-Дніпро» підтверджується їх проведенням по рахунку: 631.
3) 02.10.2019 року між ТОВ «Асфальт-Дніпро» (Покупець) та ТОВ «ПАКТРЕЙД» (Постачальник) було укладено договір поставки №01.
Відповідно до умов означеного договору Постачальник зобов`язується передати у власність (поставити), а Покупець прийняти та оплатити інертні матеріали, мінеральний порошок (надалі - Товар).
Так, ТОВ «Асфальт-Дніпро» у жовтні 2019 року придбало та отримало від ТОВ «ПАКТРЕЙД» щебінь та мінеральний порошок МП-1 на загальну суму 1318742,70 грн., у т.ч. ПДВ 219790,45 грн.
На підтвердження виконання умов означеного Договору позивачем надано наступні первинні бухгалтерські документи, а саме:
- видаткові накладні №05/10 від 02.10.2019 року, №03/10 від 03.10.2019 року, №02/10 від 02.10.2019 року, №25/10 від 25.10.2019 року;
- товарно-транспортні накладні №03.10/10, №03.10/9, №03.10/8, №03.10/7, №03.10/6, №03.10/5, №03.10/3, №03.10/1, №03.10/3 від 03.10.2019 року №25/10 від 25.10.2019, №05.10/7, 05.10/6, №05.10/5, №05.10/4, №05.10/3, 05.10/2, №05.10/1 від 02.10.2019 року, №02.10/3, №02.10/2, №02.10/1, №02.10/4, №02.10/5, №02.10/6, №02.10/7, №02.10/8 від 02.10.2019 року;
- податкові накладні на загальну суму 1318742,70 грн., у т.ч. ПДВ 219790,45 грн.: №50 від 02.10.2019 року, №103 від 03.10.2019 року, №59 від 02.10.2019 року, №1207 від 25.10.2019 року.
Факт відображення вказаних господарських операцій у бухгалтерському обліку ТОВ «Асфальт-Дніпро» підтверджується їх проведенням по рахунку: 631.
Придбаний ТОВ «Асфальт-Дніпро» товар у вищевказаних підприємств-постачальників був використаний для виробництва асфальтобетону та бітумної емульсії.
Факт використання товару підтверджується: оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 26 «Виробництво» за спірний період березень, квітень, серпень, вересень, жовтень 2019 року, по рахунку 631 за 2019 рік у розрізі підприємств, довідками-розрахунками калькуляціями собівартості продукції за 2017 рік, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року.
Реалізація вказаного товару у 2019 році підтверджується: реєстрами з бухгалтерського обліку «Реалізація товарів та послуг»; договорами поставки асфальтобетонної суміші, бітумної емульсії, укладеними ТОВ «Асфальт-Дніпро» з підприємствами-покупцями, серед яких:
- договір поставки №89 від 30.08.2018 року, договір поставки №244 від 01.03.2019 року на предмет поставки бітумної емульсії для покупця ТОВ «Автомагістраль 2016»;
- договір поставки №266 від 06.03.2019 року на предмет поставки бітумної емульсії, асфальтобетонної суміші, для покупця ТОВ «Тракція Інфра».
На переконання суду зазначені обставини та оформлені документи вказують на наявність у позивача ділової мети, визначення якої наведено у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, зокрема, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Щодо посилань відповідача в Акті перевірки, в обґрунтування порушень податкового законодавства ТОВ «Асфальт-Дніпро», на аналіз інформаційних баз даних податкової звітності та Єдиного реєстру податкових накладних підприємств-постачальників товарів, задіяних у ланцюгу постачання, то з цього приводу слід зазначити, що жодна норма законодавства не встановлює обов`язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов`язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування. Тобто, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Аналогічний правовий висновок містяться в постановах Верховного Суду від 27.05.2021 року у справі №820/6980/14 та від 12.03.2019 року у справі №804/9057/13-а.
Крім того, слід акцентувати увагу на тому, що висновки акту перевірки ґрунтуються виключно на податковій інформації відносно контрагентів ТОВ «Асфальт-Дніпро», а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
Суд звертає увагу, що принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
У відповідності до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Аналогічну правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24.01.2018 року у справі №824/942/13, від 14.03.2018 року у справі №803/1198/16.
Позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі №818/940/17, від 07.04.2020 року у справі №820/2665/16.
Крім того, у відповідності до правової позиції, що міститься у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 року у справі №822/2373/17, від 19.06.2018 року у справі №808/2447/1, від 28.02.2018 року у справі №806/1033/17, неістотні недоліки в первинних документах (описка, помарка, не заповнення окремого реквізиту), які не впливають на можливість ідентифікувати осіб, що брали участь у господарських операціях, їх зміст не свідчать про безтоварність господарських операцій.
При цьому, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною (а не податковим органом) факту постачання спірних послуг/товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання послуг/товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання послуг/товару.
До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів ТОВ «Асфальт-Дніпро» до матеріалів перевірки не долучено.
Крім того, суд звертає увагу на те, що в акті перевірки містяться помилки цифрових даних вартості товару, придбаного ТОВ «Асфальт-Дніпро» у ПП «Нафтадорбуд». Зокрема, згідно даних таблиці на сторінці 13 акту перевірки, інформація щодо ціни придбаного товару не співпадає з фактичними даними згідно видаткових накладних №192 від 26.08.2019 року, №182 від 27.08.2019 року, №183 від 27.08.2019 року, №184 від 28.08.2019 року, №185 від 29.08.2019 року, №186 від 29.08.2019 року, №187 від 31.08.2019 року.
Висновок контролюючого органу про заниження ТОВ «Асфальт-Дніпро» суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2017 року, грудень 2018 року, липень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2019 року на загальну суму 3062949,00 грн., ґрунтується на виявлених в ході перевірки перевитрат дизпалива, не підтверджених первинними бухгалтерськими документами, у зв`язку з чим, визначено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 675845,00 грн.
Так, забезпечення єдиного порядку фіксування результатів документальних перевірок платників податків юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015 року (далі Порядок №727).
Відповідно до п.3 розділу ІІ Порядку №727 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно п.5 розділу ІІ Порядку №727 факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку №727 визначено, що описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином: у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення.
Таким чином, факти виявлених порушень платника, визначаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотримання визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках перевіряючих осіб, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.
Так, контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що за період з 2017 року по 2019 рік позивачем отримано дизпаливо у кількості 1237171 л. для здійснення виробничого процесу (паливо необхідне для устаткування ТЕТЛОПАК 120).
Тобто фактичні витрати палива повинні становити 480331,48 кг. = (720,5 год. фактичних часів * 666,65 кг/год. (расход палива згідно ТУ (середнє)). Тобто, фактичні перевитрати палива становлять 405722 кг.
Фактично було списано палива на загальну суму 23131941 грн.
Враховуючи зазначене, ТОВ «Асфальт-Дніпро» безпідставно списано дизпалива на 405722 кг на суму 10686679 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 386477 грн., за 2018 рік в сумі 2862309 грн., за 2019 рік в сумі 7437893 грн.
Аналізуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що в акті перевірки контролюючим органом не наведені формули проведеного обрахування, тож встановити правомірність такого обрахування не вбачається можливим.
Крім того, в обрахунках обігу дизпалива контролюючий орган здійснює переведення цифрових показників обліку дизпалива з одиниці об`єму «літри» в одиницю маси «кілограми», при цьому не зазначає, який саме коефіцієнт переведення дизпалива з «літрів» у «кілограми» був ним застосований, не вказує підстави його застосування, не зазначає методи та способи, за допомогою яких здійснювалось таке переведення.
Порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі- нафта) і нафтопродуктів, який поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів, регулюється Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом №281/171/578/155 від 20.05.2008 року Міністерства палива та енергетики України, Міністерством економіки України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики.
Відповідно до п.2 вказаної Інструкції облік нафти і нафтопродуктів - операція, яка проводиться на підприємстві під час технологічного процесу і яка полягає у визначенні об`єму і маси нафти або нафтопродуктів для подальших облікових операцій.
Об`ємно-масовим статичним методом визначається маса нафти і нафтопродукту за їх об`ємом, густиною та температурою (пп.4.2.2 Інструкції).
Об`ємно-масовий динамічний метод вимірювання передбачає визначення маси нафти і нафтопродукту із застосуванням відповідних об`ємних або масових лічильників (пп.4.2.3 Інструкції).
Об`ємний метод вимірювань застосовується лише на АЗС за допомогою відповідних облікових пристроїв.
Для розрахунку маси нафти і нафтопродукту визначають їх густину у відібраних пробах за фактичної температури. Температура нафти і нафтопродуктів у пробі вимірюється термометрами з границями допустимої похибки +- 0,5 град.С (пп.4.3.2.10 Інструкції).
Температуру і густину нафти і нафтопродукту вимірюють одночасно з вимірюванням рівня за допомогою стаціонарних пристроїв або шляхом вимірювання їх у відібраній пробі.
Температура і густина обчислюються як середнє арифметичне значення температур і густин точкових проб, які взяті у співвідношенні, прийнятому для складання сукупної проби згідно з ДСТУ 4488 (пп.4.3.2.11 Інструкції).
Отже, визначення маси та об`єму нафти і нафтопродуктів має здійснюватися з урахуванням її густини та температури, методами з дотриманням всіх передбачених вимог, що визначені положеннями вказаної Інструкції, яка є спеціальним нормативним актом, що встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів та є обов`язковою для всіх суб`єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.
Водночас, акт перевірки взагалі не містить інформації стосовно методів, способів, за допомогою яких здійснювалось переведення дизпалива з одиниці виміру «літри» в одиницю об`єму «кілограми», як того вимагає Інструкція, а також не містить інформації який саме коефіцієнт був застосований при такому переведенні, таким чином з урахуванням викладеного цифрові показники: 886053 кг (використання дизпалива), 430331,48 кг (витрати дизпалива), 405722 кг (перевитрати дизпалива), зазначені контролюючим органом, є недостовірними.
Так само є недостовірними і дані стосовного середнього показника витрат дизпалива асфальтобетонної установки Teltoman-120, а саме, 666,65 кг/год, оскільки формула обрахування означеного цифрового показника в акті перевірки не наведена.
Крім того, відповідачем у акті перевірки не взято до уваги, що години роботи асфальтобетонної установки Teltoman-120 напряму залежать від годин роботи обслуговуючого персоналу, який перебуває на робочому місці не більше ніж допустима тривалість їх робочого часу.
Таким чином, цифровий показник фактичних витрат палива 480331,48 кг, добутий контролюючим органом, шляхом перемноження 720,5 год * 666,65 кг/год. повністю спростовується, як такий, що виведений неправомірно та не може бути взятий до уваги.
Неправомірність висновків відповідача, щодо безпідставного списання дизпалива ТОВ «Асфальт-Дніпро» за 2017-2019 роки, також спростовується даними бухгалтерського обліку.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було встановлено порушення ТОВ «Асфальт-Дніпро» п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що виразилось у не здійсненні реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що передбачає відповідальність згідно п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України.
Такий висновок відповідача ґрунтується на виявленні в ході перевірки відсутності первинних документів, які підтверджують (відображають) використання ТОВ «Асфальт-Дніпро» у виробничій діяльності палива дизельного у кількості 405772 кг на суму 10686679,00 грн.
Пунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Згідно із п.120-1.1 ст.120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
- 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
- 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
З огляду на зазначені норми, суд робить висновок, що штрафні (фінансові) санкції, згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, можуть бути застосовані лише у разі, якщо платник податків - продавець товарів/послуг був зобов`язаний, відповідно до вимог Податкового кодексу України, скласти та зареєструвати податкову накладну, однак, своєчасно цього не зробив.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його доводи, і не довів правомірності прийняття оскаржуваного рішення.
Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, №4241/03 від 28.10.2010 року).
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський