Справа № 522/22337/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 р.м. ОдесаСправа № 522/22337/21

Головуючий в І інстанції: Суворова О.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 01.12.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Чернецької В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги Громадянина Пакистану ОСОБА_1 та представника Громадянина Пакистану ОСОБА_1 - адвоката Вишневського Андрія Анатолійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року по справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до Громадянина Пакистану ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Громадянина Пакистану ОСОБА_1 , в якому позивач просив примусове видворити з України Громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з позовної заявою позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2021 року поновлено ГУ ДМС в Одеській області строк звернення до суду з позовом до гр. Пакистану ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року заявлений позов задоволено. Примусово видворено з України громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити заявлений позов без розгляду, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права та неврахуванні обставин щодо пропуску позивачем строку звернення із заявленим позовом.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як стверджує відповідач, він прибув до України у 2013 році, кордон перетнув нелегально, поза пунктом пропуску з Російської Федерації через Луганську ділянку кордону. Метою прибуття назвав працевлаштування та проживання на території України.

Починаючи з 29.05.2014 року на обліку управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області перебуває громадянин Пакистану, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач звертався із заявою про визнання біженцем, або собою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС України в Одеській області.

Вперше звернувся 29.05.2014 року та наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 03.07.2014 року № 118 прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

У зв`язку з неможливістю проведення процедури, наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 09.06.2015 року № 104 призупинено розгляд заяви відповідача.

Вдруге відповідач звернувся із заявою 21.06.2016 року та наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 07.07.2016 року № 127 стосовно відповідача прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням ДМС України від 15.06.2018 року № 194-18 відповідачу відмовлено у визнанні біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року по справі № 420/6601/18 - відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року без змін.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суд від 20.09.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 року у справі № 420/6601/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

20.12.2018 року відповідач був документований довідкою про звернення за захистом в Україні (термін дії 20.12.2018-18.03.2019, продовжено до 18.09.2019). Строк дії сплинув 11.12.2019 року.

02.07.2020 року працівниками ГУДМС України в Одеській області спільно із співробітниками УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області та АДПСУ в Одеській області було виявлено за адресою: промринок « 7 км», смт. Авангард, Овідіопольський р-н., Одеська обл. та доставлено до ГУ ДМС України в Одеській області - громадянина Пакистану, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перевіркою іноземця було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживає на території України без документів на право проживання.

02.07.2020 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто, проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 003159 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.07.2020 року ПН МОД № 003185 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

02.07.2020 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення № 129 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 31.07.2020 року.

Відповідач 02.07.2020 року отримав другий примірник рішення про його примусове повернення, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи.

Проте, у визначений строк відповідач дане рішення міграційної служби не виконав та країну не покинув.

16.08.2021 року громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області спільно із співробітниками УСР в Одеській області за адресою: промринок « 7 км», смт. Авангард, Овідіопольський р-н., Одеська обл.

16.08.2021 року за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто, ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005456 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.08.2021 року ПН МОД № 005516 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 1700 грн.

Окрім цього, 16 серпня 2021 року о 14 годин 45 хвилин громадянин Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий, про що свідчить протокол № МОД 000129 про адміністративне затримання за ч.2 ст. 263 КУпАП.

На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом про примусове видворення відповідача.

Вирішуючи дану справу та приймаючи рішення про примусове видворення відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення міграційної служби про примусове повернення, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні. Також, суд першої інстанції послався на те, що відповідач порушив правовий режим знаходження його на території України. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно ч. 1 ст. 30 вказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що однією з підстав для примусового видворення з України іноземця та особу без громадянства є не виконання іноземцем та особою без громадянства в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

В свою чергу, виключний перелік обставин, за наявності яких заборонено примусове повернення чи примусове видворення або видачу чи передачу іноземця та особи без громадянства, визначають положення ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 31 вказаного Закону іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Застосовуючи наведені вимоги чинного законодавства, що регулюють порядок та підстави примусового видворення іноземців, до обставин даної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пояснень відповідача, останній прибув на територію України у 2013 році нелегально.

Відповідач звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, однак, рішенням ДМС від 15.06.2018 року у наданні такого статусу було відмовлено.

Вказане рішення оскаржено відповідачем в судовому порядку та судовим рішенням у справі № 420/6601/18, що набрало законної сили, у задоволенні позову було відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, скасування рішення про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» законних підстав для перебування в Україні.

Після підтвердження судом рішення про відмову у визнанні відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, останній територію України не покинув (остаточне рішення ВС від 20.09.2019 року).

20.12.2018 року відповідач був документований довідкою про звернення за захистом в Україні, строк дії якої сплинув 11.12.2019 року.

Згідно матеріалів справи, 02.07.2020 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення № 129 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 31.07.2020 року.

Крім того, вказаним рішенням заборонено в`їзд на територію України відповідачу строком на 3 роки.

Згідно наявної в матеріалах справи розписки, відповідача ознайомлено із вказаним рішенням, видано примірник цього рішення - 02.07.2020 року.

Доказів щодо оскарження рішення про примусове повернення відповідачем не надано.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідач територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення самостійно не залишив.

При цьому, у відповідача відсутні будь-які документи, що дають йому право перебувати/проживати/працювати на території України.

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідача двічі було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування в Україні та на підставі вимог ч. 1 ст. 203 КУпАП накладені адміністративні стягнення у вигляді штрафів згідно постанов від 02.07.2020 року та від 16.08.2021 року.

Також, посадовим особам міграційної служби відповідачем не було надано паспортного документу, а в матеріалах міграційної справи позивача наявна лише копія його паспорту, строк якого закінчився 31.10.2015 року.

Встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що після підтвердження судом рішення про відмову у визнанні відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та закінчення строку дії довідки про звернення за захистом в Україні (строк дії сплинув 11.12.2019 року) відповідач територію України не покинув, перебуває на території України без законних на те підстав, відповідачем не виконано прийняте відносно нього рішення про примусове повернення до країни походження та в установлений цим рішенням строк (у термін до 31.07.2020 року) останній територію України не покинув.

Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем, як в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи.

Про наявність будь-яких поважних причин не виконання рішення про примусове повернення відповідачем не зазначено, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Так само, як судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не було встановлено наявності обставин, передбачених ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI, які забороняють примусове видворення відповідача.

На підставі наведеного, враховуючи, що: відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення міграційної служби про примусове повернення; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні; колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

Доводи апеляційних скарг жодним чином не спростовують наведених висновків суду.

Так, в апеляційній скарзі, яка подана представником відповідача, вказано про відсутність підстав для примусового видворення відповідача з огляду на наявність у нього паспортного документу та відповідно наявність можливості самостійно покинути територію України.

Проте, наведені доводи апеляційної скарги представника відповідача жодним чином не спростовують висновків суду про наявності у сукупності законодавчо визначених підстав для прийняття судового рішення про примусове видворення відповідача.

Більш того, колегія суддів наголошує, що як посадовим особам міграційної служби, так і до суду, відповідачем не було надано паспортного документу, а в матеріалах міграційної справи позивача наявна лише копія його паспорту, строк якого закінчився 31.10.2015 року, що повністю спростовує наведені доводи апеляційної скарги представника відповідача.

Також, доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо наявності у відповідача малолітньої дитини, що виключає його примусове видворення, не підтверджені жодними доказами та не обґрунтовані жодними нормами чинного законодавства.

Що стосується апеляційної скарги відповідача, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Статтею 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, пропуск строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається та вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Одночасно з позовною заявою представник позивача звернувся до суду із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В обґрунтування клопотання представник позивача вказує, що вперше відповідач був виявлений 02.07.2020 року.

Також, 02.07.2020 року ГУДМС в Одеській області було прийняте рішення № 129 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 31.07.2020 року.

Згідно з розписки від 02.07.2020 року, відповідач зобов`язався покинути територію України в термін до 31.07.2020 року.

Однак, територію України не покинув.

Повторно відповідача було виявлено 16.08.2021 року та зважаючи на приписи ч. 2 ст. 288 КАС України, якою передбачено, що адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви, ГУДМС в Одеській області одразу після повторного виявлення відповідача звернулося до суду з адміністративним позовом - 17.08.2021 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2021 року по справі № 522/15400/21 було задоволено адміністративний позов ГУДМС в Одеській області до громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення за межі території України, та примусово видворено за межі території України ОСОБА_1 , громадянина Пакистану, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2021 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2021 року та позов залишено без розгляду, у зв`язку з пропущенням строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом та відсутності заяви про поновлення.

Враховуючи вказане рішення суду апеляційної інстанції про залишення первісного позову про примусове видворення відповідача без розгляду у зв`язку з пропущенням строку на звернення до суду та відсутності заяви про поновлення, а також, оскільки залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню, позивачем повторно подано позовну заяву про примусове видворення відповідача разом із клопотанням про поновлення строку звернення до суду.

При цьому, враховуючи особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України, подання адміністративного позову в межах строку ст. 122 КАС України, без фактичного виявлення самої особи, на думку позивача, призведе до порушення позивачем ч. 2 ст. 288, ч. 2 ст. 161 КАС України, а тому, позивач вважає, що строк на звернення до суду з адміністративним позовом пропущено з поважних причин, оскільки відповідач ухиляється від виїзду з території України в добровільному порядку та не виконує рішення про примусове повернення від 02.07.2020 року № 129, отже, причини пропуску строку не залежать від волі ГУ ДМС в Одеській області.

Крім того, позивач зазначає, що починаючи з серпня 2020 по серпень 2021 року працівниками ГУ ДМС в Одеській області неодноразово здійснювалися заходи щодо розшуку іноземця з метою проведення дій по примусовому поверненню, в тому числі і для звернення до суду з позовом про примусове видворення, однак, відповідач ухиляється від виїзду з території України в добровільному порядку та останнього було виявлено лише 16.08.2021 року, а тому, строк пропущено з поважних причин.

Враховуючи, що представник позивача зазначає, що починаючи з серпня 2020 року по серпень 2021 року працівниками ГУ ДМС в Одеській області неодноразово здійснювалися заходи щодо розшуку іноземця з метою проведення дій по примусовому поверненню, в тому числі і для звернення до суду з позовом про примусове видворення, оскільки відповідач ухиляється від виїзду з території України в добровільному порядку та останнього було виявлено лише 16.08.2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність поновлення строку для звернення до суду з цим позовом.

Зазначені доводи позивача та висновки суду першої інстанції жодним чином не оспорюються відповідачем та в апеляційній скарзі останній не заперечує, що він ухилився від виїзду з території України в добровільному порядку, не виконав рішення про примусове повернення та його було виявлено лише 16.08.2021 року.

Водночас, апелянт вважає, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду не підтверджено жодними доказами.

Проте, такі доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються матеріалами справи, в яких містяться, як докази прийняття рішення про примусове повернення, докази його отримання відповідачем, листи до ГУПН щодо необхідності перевірки баз даних перетину державного кордону, що свідчать про вжиття позивачем заходів щодо перевірки виконання відповідачем рішення про примусове повернення, а також докази затримання відповідача у серпні 2021 року, докази подання первісного позову.

Таким чином, доводи апеляційних скарг спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 271, 272, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Громадянина Пакистану ОСОБА_1 та представника Громадянина Пакистану ОСОБА_1 - адвоката Вишневського Андрія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 29.12.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька