Справа № 460/8351/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/8351/21 пров. № А/857/19440/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання бездіяльності протиправною, скасування арешту майна за апеляційною скаргою Рівненського районного відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року (суддя Гудима Н.С., м.Рівне, повний текст складено 22.07.2021)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною бездіяльності щодо незняття (скасування) арешту, накладеного на нерухоме майно у виконавчому провадженні ВП №34143831 та скасування накладеного на нерухоме майно арешту та оголошення заборони на його відчуження №34143831 від 11.09.2012.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 26.04.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна йому стало відомо про наявність арешту нерухомого майна на підставі постанови від 11.09.2012. Вказав, що всі виконавчі провадження про стягнення з нього заборгованості, що перебували на виконанні у відповідача, згідно з відповіддю останнього від 20.05.2021 на адвокатський запит завершені і знищені. У зв`язку з цим, позивач звертався до відповідача з заявою про зняття арешту, однак йому було відмовлено у такому. Стверджує, що виконавче провадження №34143831 завершене посадовими особами відповідача без вирішення питання про зняття арешту з нерухомого майна позивача, раніше накладеного при відкритті виконавчого провадження. Наголосив, що існування безпідставного, незаконного арешту на майно порушує його конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а тому просив скасувати накладений на нерухоме майно арешт в судовому порядку.

Рішенням Рівненського районного суду від 22 липня 2021 року позовні вимоги було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо не зняття (не скасування) арешту з нерухомого майна, яке належить на праві власності, накладеного постановою державного виконавця від 11.09.2012 у межах виконавчого провадження №34143831. Скасовано арешт нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця від 11.09.2012 у межах виконавчого провадження №34143831 (номер запису про обтяження: 382001). Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) судовий збір у розмірі 908 грн.

Із таким судовим рішенням не погодився Рівненській відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ним було направлено до суду клопотання про призначення слухання справи на іншу дату ,ніж було призначено ухвалою від 12 липня 2021 року з метою забезпечення можливості надання відзиву. Однак, судом було розглянуто справу у письмовому провадженні. Також апелянт вказав, що виконавче провадження №34143831 було завершено 5 травня 2014 року, матеріали виконавчого провадження були знищені, отже подати їх до суду є неможливим. Апелянт зауважив, що 13 вересня 2012 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 87935,07 грн, яка є невиконаною, отже відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Також апелянтом у подальшому було подано заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю даного спору Рівненському окружному адміністративному суду.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

У судове засідання апелянт повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом надіслання електронної повістки на вказану ним офіційну електронну адресу, яка була отримана 21 грудня 2021 року о 10 годині 17 хвилин, що підтверджено відповідним звітом .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в квітні 2021 року під час вчинення нотаріальних дій згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 стало відомо, що згідно з постановою головного державного виконавця №34143831 від 11.09.2012 на його нерухоме майно накладено арешт (номер запису про обтяження: 382001) (а.с.5-6).

14.05.2021 представник позивача звернувся до начальника Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) з адвокатським запитом №13-ц/2021 щодо надання інформації про наявність відкритих та закінчених виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 (а.с.7).

Листом №26205 від 20.05.2021 у відповідь на вказаний запит відповідач повідомив, що станом на 20.05.2021 у відділі на виконанні не перебувають виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 . Поряд з цим, вказано, що згідно з АСВП у відділі на виконанні перебувало, зокрема, виконавче провадження №34143831 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду №2-3379 від 04.06.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості у розмірі 879359,07 грн., однак, 05.05.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, зазначено, що з огляду на те, що виконавчі провадження знищені, надати копії документів цих виконавчих проваджень неможливо (а.с.8).

25.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з нерухомого майна, а саме просив скасувати арешт нерухомого майна, накладений постановою №34143831 від 11.09.2012 (а.с.9).

Листом від 17.06.2021 №30897 Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) повідомив позивачу, що виконавче провадження №34143831 завершене з підстав, що не передбачають скасування заходів примусового виконання рішення, а тому відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника (а.с.10).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність такої відмови з наступних мотивів.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача та повернення виконавчого листа у ВП №34143831 регламентувались Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених вказаним Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною 1 ст.6 Закону №606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ч.1 ст.11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених вказаним Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно зі ст.57 Закону 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Зняття арешту з майна регламентовано ст.60 Закону 606-XIV.

Так, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених вказаним Законом (ч.1 ст.50 Закону № 606-XIV).

Частиною 2 ст.50 Закону №606-XIV встановлено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

Як слідує з матеріалів справи, а саме з листа-відповіді відповідача від 20.05.2021 №26205 "Щодо надання інформації", на примусовому виконанні у Рівненському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебувало виконавче провадження №34143831 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду №2-3379 від 04.06.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості у розмірі 879359,07 грн.

05.05.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення вказаного виконавчого документа стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV (стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення), а виконавче провадження знищене на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV.

Відповідно до ст.30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому вказаним Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 вказаного Закону України;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 вказаного Закону України;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 вказаного Закону України.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким жодні інші дії державного виконавця не проводяться.

При цьому, відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція №512/5) (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Таким чином, відповідно до зазначеної статті та положень Інструкції №512/5 головний державний виконавець, завершуючи виконавче провадження №34143831 шляхом повернення виконавчого листа стягувачу з підстав, передбачених ст. 47 Закону №606-XIV, зобов`язаний був зняти накладений на майно позивача арешт.

Попри це, при поверненні виконавчого документа стягувачу арешт з майна позивача, накладений постановою від 11.09.2012 в межах виконавчого провадження №34143831, державним виконавцем знятий не був.

При цьому, жодних доказів на підтвердження того, що виконавче провадження в рамках якого було прийнято постанову про арешт майна боржника №34143831 завершене без стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, відповідачем суду не надано .

Апеляційний суд зазначає, що апелянт не надав суду доказів як винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, так і її невиконання боржником.

Згідно з частинами 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність арешту майна позивача на даний час, що порушує його законні права та інтереси .

Відтак, незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно задовольнив позов.

Доводи апелянта про непідсудність даного спору Рівненському окружному адміністративному суду є безпідставним, оскільки згідно ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Апеляційний суд зазначає, що оскільки виконавче провадження, в якому позивач виступав боржником та в межах якого було накладено арешт на майно, закінчено, спір про оскарження бездіяльності виконавця щодо незняття арешту за заявою, не підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

Отже, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а так відсутні підстави для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Рівненського районного відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар