Справа № 260/2331/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2331/20 пров. № А/857/19863/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Приступи Р.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року (головуючого судді Гаврилка С.Є., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 41 хв. в м. Ужгород повний текст рішення складено 12.10.2021) у справі № 260/2331/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби України, Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби України, Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з Державного бюджету України на його користь заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість, а саме, пеню в розмірі 377225,53 грн., судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року задоволено позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням Державна казначейська служба України оскаржила його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Також апеляційну скаргу подано Головним управлінням ДПС у Закарпатській області в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021 апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 260/2331/20 повернуто.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача Борсенко О.В. в режимі відеоконференції проти апеляційних скарг заперечив, просив скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подані скарги не підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 19 січня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку подала до Мукачівської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2015 року. В рядку 23.2 декларації позивач відобразив суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку в розмірі 385070 грн., у відповідності до квитанції № 2 адресатом отримано 20 січня 2016 року (том 1 аркуші справи 7-26).

Мукачівською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2015 року. Результат перевірки оформлено Довідкою за № 517/1701/ від 17 березня 2016 року, у висновку якої зазначено, що перевіркою підтверджено відображену у декларації за грудень 2015 року суму від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту яка складає 596070 грн. (рядок 19 декларації) та підтверджено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку по декларації за грудень 2015 року в сумі 385070 грн. (ряд. 23.2) (том 1 аркуші справи 27-37).

19 вересня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку подала до Мукачівської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області в електронній формі податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2016 року. В рядках 20.2 та 20.2.1 поданої декларації вказав суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 258166 грн. у відповідності до квитанції № 2 адресатом отримано 19 вересня 2016 року (том 1 аркуші справи 38-54).

Мукачівською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за серпень 2016 року. Результат перевірки оформлено Актом № 3538/1301/ від 10 листопада 2016 року, у висновку якого зазначено, що перевіркою підтверджено суму бюджетного відшкодування по декларації за серпень 2016 року в сумі 143036 грн. Перевіркою також встановлено порушення в частині завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 115130 грн. по декларації за серпень 2016 року (том 1 аркуші справи 55-74).

Позивач зазначає, що на час звернення з даним позовом підтверджені перевірками суми бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на рахунок позивача у банку не надходили.

Згідно листа Головного управління ДПС у Закарпатській області № 2975/Р/07-16-33-04-10 від 16 квітня 2020 року залишок невідшкодованих сум податку на додану вартість фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 станом на 16 квітня 2020 року складає 1051906 грн, а саме: 385070 грн. залишок невідшкодованих сум за грудень 2015 року; 258166 грн. залишок невідшкодованих сум за серпень 2016 року (том 1 аркуші справи 85, 86).

Судом встановлено, що у зв`язку з ухваленням Верховним Судом постанови від 24 червня 2020 року у справі № 807/2165/16 на момент розгляду даної справи підтвердженими до бюджетного відшкодування на рахунок позивача є ПДВ в сумі 385070 грн. по декларації за грудень 2015 року та ПДВ в сумі 143036 грн. по декларації за серпень 2016 року.

Відповідачі, проти існування та розмірів невідшкодованих на рахунок позивача підтверджених сум ПДВ по деклараціях за грудень 2015 року та серпень 2016 року не заперечували, доказів про перерахування сум позивачу до матеріалів справи не надали.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість а саме пеню в розмірі 377225,53 грн.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) бюджетне відшкодування це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регламентовано приписами статті 200 ПК України.

Таку, пунктом 200.1 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з приписами статті 200 пункту 200.7 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно із пунктом 200.12 статті 200 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки:

або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету;

або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Пунктом 200.13 статті 200 ПК України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Згідно із пунктом 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що сума 385070 грн. бюджетного відшкодування по декларації за грудень 2015 року набула статусу заборгованості бюджету 01 квітня 2016 року, а сума 143036 грн. бюджетного відшкодування по декларації за серпень 2016 року набула статусу заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ 25 листопада 2016 року.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником у особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми. Отже, у цій справі після спливу останнього дня, встановленого законодавством для зарахування на рахунок позивача узгодженої суми відшкодування ПДВ, останній мав дізнатися про порушення своїх прав та виникнення підстав для вжиття заходів по їх захисту із обранням відповідного способу.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Статтею 102 ПК України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.11.2020 (справа № 500/2486/19) вказав, що аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу.

Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.03.2019 (справа №822/553/17) указала, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість, а саме пеню в розмірі 377225,53 грн. та згідно з поданим до позовної заяви розрахунком суми, що стягується, відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що суму 377225,53 грн. складають суми пені в розмірі 305104,81 грн. та 72120,72 грн., що нараховані відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України на суми заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за деклараціями за грудень 2015 року та за серпень 2016 року відповідно (том 1 аркуш справи 87).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок пені проведено позивачем за період з 26 червня 2017 року по 25 червня 2020 тобто за 1095 дів до дня звернення позивача з даним позовом до суду 25 червня 2020 року (том 1 аркуші справи 88, 89).

Суд враховує правові позиції Верховного Суд у постановах від 09 жовтня 2018 року у справі № 817/1828/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 816/1369/17, від 11 вересня 2018 року у справі 812/103/15, від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, який виснував, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку може бути заявлена у межах строку встановленого статтею 102 пунктом 102.5 ПК України (1095днів).

Відповідачі власних розрахунків сум пені суду не подали, проти правильності поданих позивачем розрахунків сум пені заперечень не висловили так і в апеляційних скаргах, а отже суд виходить з того, що правильність визначеного позивачем розміру пені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за деклараціями за грудень 2015 року та за серпень 2016 року не оспорюється.

При цьому апеляційний суд вважає, що в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» слід врахувати правову позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, відповідно до якої відшкодування ПДВ органом Державної казначейської служби України з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК та Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 39 від 17 січня 2011 року не є ефективним та не призводить до поновлення порушеного права платника податків.

Відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування ПДВ означає, що такі способи захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податків до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків. Податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ протягом визначеного законодавством строку, а тому заявник (платник податку) має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Податковий орган, не забезпечивши платнику податків відшкодування суми бюджетного відшкодування ПДВ на його рахунок, порушує його право мирно володіти майном, гарантоване статтею Першого протоколу до Конвенції; - спосіб захисту порушеного права з точки зору статті 13 Конвенції повинен бути ефективним.

Не дотримано контролюючим органом і зміненого порядку здійснення бюджетного відшкодування, який встановлено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в України» №1797-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року та більше не передбачав надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що стягнення з Державного бюджету України заборгованості державного бюджету із відшкодування ПДВ, а саме пені, нарахованої на суму заборгованості за період прострочення, на переконання суду, є правильним способом порушеного права позивача, колегія суддів вважає, що наведений позивачем розрахунок суми пені контролюючим органом не був спростований ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні у ході апеляційного розгляду, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом і підстав для скасування рішення суду не вбачається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 260/2331/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 29.12.2021