Справа № 380/11920/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 рокуСправа № 380/11920/21 пров. № А/857/21980/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 про демонтаж самочинно влаштованої огорожі, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року (суддя Сакалош В.М., м.Львів),-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (далі РА, Міська рада відповідно) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просила зобов`язати відповідача демонтувати самочинно влаштовану капітальну цегляну огорожу довжиною 7,0 м на фундаменті у подвір`ї будинку АДРЕСА_1 (далі Адреса) на землях комунальної власності міста.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржила відповідач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що їй не було відомо про розгляд справи стосовно вчинення нею адміністративного правопорушення у вигляді самочинного встановлення постійної цегляної огорожі. Зазначає, що право власності на квартиру у будинку за Адресою вона набула у 2015 році, а цегляна огорожа згідно відомостей із програми GoogleEarthProта веб-сервісу GoogleMaps існувала там станом на 2011 рік. Вказує, що у неї відсутня державна реєстрація права власності чи користування земельною ділянкою на якій розміщена спірна огорожа. Зауважує, що розпорядження РА щодо знесення огорожі носить виключно рекомендаційний, а не обов`язковий характер.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем самостійно не виконано вимоги РА щодо демонтажу цегляної огорожі на фундаменті довжиною 7,0 м у подвір`ї за Адресою, то така повинна бути демонтована за рішенням суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи зроблені з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 (а.с.78-80).

03.08.2020 Комунальним підприємством Міської ради «Адміністративно-технічне управління» (далі - КП) за Адресою виявлено порушення Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі Закон № 2807-IV), наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Типових правил благоустрою території населеного пункту» від 27.11.2017 №310 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 18.12.2017 за № 1529/31397; далі Наказ №310, Типові правила відповідно) та «Правил благоустрою м.Львова», затверджених ухвалою Міської ради від 21.04.2011 №376 (далі Правила), а саме пункт 20.1.24 самочинне встановлення літніх майданчиків, відгороджень, постійних і тимчасових огорож, риштувань, дорожніх знаків, кіосків, яток стаціонарних, спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та несвоєчасна їх перереєстрація, самовільне паркування автомобілів у межах зони паркування.

ОСОБА_1 запропоновано надати дозвільні документи на встановлення цегляної огорожі або демонтувати її (а.с.25).

Внаслідок того, що ОСОБА_1 дозвільних документів на встановлення огорожі на фундаменті довжиною 7,0 м у подвір`ї за Адресою не надала та самовільно встановлену огорожу добровільно не демонтувала КП складено протокол від 18.08.2020 №3-0856 про адміністративне правопорушення (далі Протокол) вчинене відповідачем за самовільне встановлення огорожі за Адресою, що є порушенням пункту 20.01.24 Правил, відповідальність за яке передбачена статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП; а.с.20-22).

25.08.2020 Протокол із додатками було скеровано для розгляду адміністративною комісією при РА (далі Адміністративна комісія).

За результатами розгляду Протоколу із додатками, Адміністративною комісією було встановлено що ОСОБА_1 порушила пункт 20.1.24 Правил, тим що самовільно встановила цегляну огорожу у подвір`ї будинку за Адресою та винесено постанову про адміністративне правопорушення від 17.09.2020 №172 (далі Постанова), якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн (а.с.14).

18.05.2021 Міжвідомча комісія розглянувши скаргу ОСОБА_2 мешканця квартири АДРЕСА_3 за Адресою дійшла висновку - рекомендувати ОСОБА_1 власниці квартири АДРЕСА_2 за Адресою демонтувати самочинно влаштовану капітальну цегляну огорожу довжиною 7,0 на фундаменті подвір`ї будинку за Адресою на землях комунальної власності міста (а.с.9-10).

Головою РА відповідно до рішення виконавчого комітету Міської ради «Про затвердження Положення про районні адміністрації» (із змінами) від 01.11.2016 №977 (далі Положення №977), рішенням «Про затвердження Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові» від 09.09.2011 № 834 (далі Рішення №834, Положення №834) прийнято розпорядженням від 18.05.2021 №211, яким рекомендовано відповідачу демонтувати цегляну огорожу на фундаменті довжиною 7,0 м самочинно влаштовану у подвір`ї будинку за Адресою на земельній ділянці Львівської міської територіальної громади (далі Розпорядження, Громада відповідно; а.с.8).

Львівським комунальним підприємством «Сяйво» (далі ЛКП) скеровано рекомендованою кореспонденцією відповідачу попередження від 24.05.2021 №2-401 із вимогою провести демонтаж цегляної огорожі на фундаменті довжиною 7,0 м самочинно влаштованої у подвір`ї будинку АДРЕСА_4 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно із частиною третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до підпункту 5 пункту «б» частини першої статті 30 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.

За змістом підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Згідно з Положенням №977 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до повноважень РА віднесено здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій (підпункт 4.34 пункту 4 Положення); розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо) (підпункт 4.50 пункту 4 Положення).

Таким чином, з урахуванням наведеного, РА має право звертатися у встановленому порядку до суду із вимогами, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень, зокрема, у разі виявлення фактів самочинного будівництва під час здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам.

Відповідно до частини другої статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частина п`ята статті 319 ЦК визначає, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з частиною другою статті 383 ЦК власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до частини першої статті 151 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК) громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Встановлення на землях комунальної власності міста огорожі здійснене з порушенням Закону №2807-IV та Правил.

Зокрема, пунктами 19.1.4, 20.1.31, 20.1.24 Правил передбачено відповідальність за самовільне захоплення території (частини території) об`єкта благоустрою м. Львова та за самовільне встановлення огорож.

Згідно зі статтею 13 Закону №2807-IV об`єктом благоустрою є території загального користування.

У Правилах під територією розуміється сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів загального користування, вулиць, провулків у межах населеного пункту. Утримання земель загального користування покладається на органи місцево самоврядування відповідно до статті 15 Закону №2807-IV.

Відповідно до статті 14 згаданого Закону утримання в належному стані території - і використання її за призначенням відповідно до правил благоустрою території населене пункту, збереження та відновлення об`єктів благоустрою. Об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Положеннями підпунктів 7, 17 пункту «а» статті 30 Закону №280/97-ВР визначено, що до відома виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо організації благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів; видачі дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених законом.

Частина перша статті 73 Закону №280/97-ВР передбачає, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах своїх повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно із пунктом 4.32 Положення №977 до повноважень районної адміністрації належить забезпечення благоустрою району, а відповідно до пункту 4.50 належать повноваження щодо розгляду питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо).

Відповідно до пункту 19.1.1 державний і самоврядний контроль та нагляд за дотриманням законодавства у сфері благоустрою здійснюють також житлово-комунальні підприємства м. Львова.

За порушення вимог законодавства у сфері благоустрою і Правил благоустрою складаються документи, які зобов`язують усунути порушення (припис, вимога тощо), та протоколи про адміністративні правопорушення відповідно до власних повноважень.

На об`єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом (статтею 16 Закону №2807-IV).

Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статті 22 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законом порядку.

Згідно із пунктом 5.1. Рішення №834 особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт, незалежно від форми власності земельної ділянки на якій буде розташована огорожа.

У відповідача право на забудову не виникло в зв`язку із відсутністю дозвільних документів на встановлення огорожі на фундаменті довжиною 7,0 м. у подвір`ї будинку.

Оскільки вимоги, що наведені у Розпорядженні не були виконані відповідачем добровільно, позивач як суб`єкт, що здійснює контроль за утриманням будинків (квартир), що належать громадянам та вживає заходів щодо виявлених фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу, тощо) на виконання своїх повноважень підставно звернувся до суду із цим позовом.

Щодо доводів скаржника про те, що їй не було відомо про обставини розгляду щодо неї справи про адміністративне правопорушення та винесення Постанови, то слід зазначити, що в розглядуваному спорі не вирішується питання правомірності прийняття Постанови, в тому числі і порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене статтею 152 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції не може давати оцінку вказаним вище доводам та розцінювати їх як такі, що вплинули на правомірність прийняття РА Розпорядження та виникненням права звернення до суду із цим позовом.

Відносно того, що спірна огорожа існувала ще станом на 2011 рік, що підтверджується відомостями із програми Google Earth Pro та веб-сервісу Google Maps, а право власності на квартиру за Адресою відповідач набула лише у 2015 році, то такі відомості не можуть розглядатись апеляційним судом, як належні та допустимі докази, оскільки, як було встановлено під час судового розгляду справи, ОСОБА_1 проживає за вказаною Адресою від народження та підтвердила, що і станом на час виникнення спірних відносин між її родиною та сусідами ОСОБА_3 існують тривалі конфлікти щодо користування земельною ділянкою, які не можуть бути вирішенні саме через наявність спірної огорожі, яка, з письмових звернень до РА сусідів ОСОБА_3 облаштована родиною ОСОБА_4 , тому не можна стверджувати про те, що відповідач немає жодного відношення до огорожі та обов`язку по її знесенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог РА щодо зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самовільно влаштовану огорожу на фундаменті довжиною 7,0 м за Адресою.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року.