Справа № 280/27/20
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/27/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року

у адміністративній справі № 280/27/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради в особі структурного підрозділу Онкологічна МСЕК КУ «ОЦМСЕ» та третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення та стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року відмовлено у повному обсязі в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради в особі структурного підрозділу Онкологічна МСЕК КУ «ОЦМСЕ» та третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якому заявлялося про: визнаня протиправним рішення відповідача від 21.11.2017 про невизнання позивача інвалідом, з урахуванням рішення відповідача від 15.07.2019 №2 про встановлення ІІІ групи інвалідності загального захворювання безстроково, та про стягнення з Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради на користь позивача 36 000,00 грн. матеріальної та 5 000,00 грн. моральної шкоди.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі безпідставно не врахував допущене відповідачем порушення вимог ст.ст.6,39,43 Основ законодавства України про охорону здоров`я та п.1.5, п.1.8 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561 і зареєстрованої Міністерством юстиції України 14.11.2011 за № 1295/20033 (далі Інструкція № 561), а також вимог затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 Положення Про медико-соціальну експертизу і Закону України «Про інформацію», що призвело до несвоєчасного оскарження нею рішення онкологічної МСЕК від 21.11.2017 року та до втрати нею страхових виплат. Вважає, що внаслідок поверхневого розгляду даної справи, судом не виявлено допущених під час експертизи 21.11.2017 та не надано належної оцінки про порушення її прав, і безпідставно не скасовано протиправне рішення онкологічної МСЕК від 21.11.2017 року.

Порушення норм процесуального права позивачем в апеляційній скарзі обґрунтовано тим, що судом під час розгляду справи не вжито належних заходів на встановлення усіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі, в тому числі і того, що вона (позивач) була позбавлена відповідачем своєчасно та в повному обсязі отримати медичні документи та бути обізнаною з підставами для не визнання її інвалідом за результатом огляду Онкологічної МСЕК, що оформлене довідкою форми №167/о від 21.11.2017.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача, перевіривши за матеріалами адміністративної справи повноту встановлення судом фактичних правовідносин у цій справі та правильність наданої їм правової оцінки, а також застосування норм матеріального та процесуального права оцінку, судова колегія не встановила підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що після проведеної 03.07.2017 операції, ОСОБА_1 з вересня 2017 року перебувала на диспансерному обліку і проходила в КУ «ЗОК Онкодиспансер» ЗОР відновлювальне лікування раку тіла матки, а у листопаді 2017 року (а.с.103) була направлена на огляд Онкологічної МСЕК, яким за результатом обстеження 21.11.2017 року ОСОБА_1 складався Акт № 1288 від 21.11.2017 (а.с.104-109) не визнано інвалідом, про що позивачу було видано Довідку форми №167/о від 21.11.2017, в якій зазначено про складення Акту № 1288 за результатом огляду ОСОБА_1 та про не визнання її інвалідом, і направлена на стаціонарне лікування (а.с.20).

Як з`ясовано судом апеляційної інстанції за матеріалами адміністративної справи, позивачем не оскаржувалися ні процедурні дії Онкологічної МСЕК ні висновки щодо невизнання її інвалідом та направлення на на стаціонарне лікування до психоневрологічного відділення у встановленому пунктом 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі Положення № 1317). До суду позивачем не надано жодного доказу про її звернення до Онкологічної МСЕК у період з листопада 2017 року до квітня 2019 року з вимогами про ознайомлення та роз`яснення їй підстав відмови у встановленні групи інвалідності за результатами її обстеження МСЕК 21.11.2017 року.

Позивачем суду також не надавалося будь-яких доказів про оскарження нею у будь-який спосіб, в тому числі і до суду, факту порушення її прав та процедури обстеження з боку МСЕК. Більш того, матеріалами адміністративної справи підтверджено, що в період 2017-2019 року позивач проходила лікування та обстеження, і вперше тільки у квітні 2019 року звернулася до Онкологічної МСЕК із запитом (а.с.8), в якому просила видати виписку з Акту огляду від 21.11.2017 та інформацію щодо її стану здоров`я, потреби у додаткових видах допомоги та про критерії визначення комісією ступені обмеження її життєдіяльності станом на день огляду МСЕК.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що вже у 2019 році позивач знову зверталася до обласною МСЕК № 2, яким за результатами огляду 07.05.2019 року позивача, для вирішення питання про ступень втрати її працездатності було рекомендовано ЛПУ обстеження в умовах стаціонару для уточнення діагнозу та ступені вираженості функціональних порушень і подальшого прогнозу, про що позивача було повідомлено листом КУ «обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обларади № 330 від 07.05.2019 (а.с.9), з одночасним роз`ясненням, що при наявності даних про стійке порушення функцій внаслідок захворювання, медико-соціальна експертиза буде проведена повторно. Зазначені дії та письмова відповідь і роз`яснення обласної МСЕК № 2 позивачем також не оскаржувалися у встановленому законом порядку.

В подальшому за результатом обстеження ОСОБА_1 обласною МСЕК № 2 було встановлено безстроково ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, що зафіксовано в Акті огляду МСЕК № 55 від 15.07.2019, а позивачу було видано Довідку до Акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 1019319 (а.с.10).

Разом з тим, вже у 2020 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у цій справі, яким заявила вимоги про визнання протиправним рішення Онкологічної МСЕК від 21.11.2017 року стосовно невизнання її інвалідом з урахуванням рішення обласної МСЕК № 2 від 15.07.2019 про встановлення їй ІІІ групу інвалідності загального захворювання безстроково, а також цим позовом ОСОБА_1 заявила про стягнення на її користь з відповідача моральної і матеріальної шкоди.

Під час вирішення спору у цій справі по суті, судом першої інстанції детально було проаналізовано положення: Законів України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та «Про реабілітацію інвалідів в Україні»; затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 Положення Про медико-соціальну експертизу (п.3, п.4, п.19, п.17, п.20, п.25) та про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі Положення № 1317); затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561 і зареєстрованої Міністерством юстиції України 14.11.2011 за № 1295/20033 Інструкції про встановлення груп інвалідності (далі Інструкція № 561), з урахуванням системного аналізу яких та з огляду на встановлені у справі фактичні обставини і висновки судово-медичної експертизи від 28.12.2020 №390/к (а.с.148153), проведеної за ініціативи позивача та на підставі ухвали суду від 20.05.2020 року - суд першої інстанції правильно визначився з предметом спору та характером спірних правовідносин, що в свою чергу дозволило дійти обґрунтованого у цій справі висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним рішення відповідача від 21.11.2017 про невизнання її інвалідом, з урахуванням рішення відповідача від 15.07.2019 №2 про встановлення ІІІ групи інвалідності загального захворювання безстроково, а відповідно, і про відсутність у задоволенні похідних вимог позивача про стягнення на її користь з Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради матеріальної шкоди у розмірі 36 000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Судова колегія у повному обсязі погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, який правильно звернув увагу на те, що встановлення позивачу у 2019 році ІІІ групу інвалідності не є безумовним підтвердженням того, що у 2017 році існували підстави для її встановлення, а твердження самої ОСОБА_1 про порушення її прав внаслідок прийнятого відповідачем рішення від 21.11.2017, не підтверджено долученою до матеріалів адміністративної справи медичною документацією позивача, яку адміністративний суд не будучи спеціалізованою медичною установою взагалі позбавлений можливості аналізувати на предмет визначення можливості встановлення позивачу інвалідності у 2017 році.

При цьому, суд першої інстанції правильно звернув увагу на Висновок експерта від 28.12.2020 №390/к, виходячи зі змісту якого, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у даному спірному випадку належних та достовірних доказів, якими б підтверджувалася наявність у Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради в особі структурного підрозділу Онкологічна МСЕК КУ «ОЦМСЕ» ЗОР підстав, умов та критеріїв станом на 21.11.2017 для встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності згідно Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.

Крім того, судова колегія бере до уваги у цій справі правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16, від 17 грудня 2018 року у справі № 819/3211/15, від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, від 30 листопада 2020 року у справі № 200/14695/19-а, від 30 квітня 2021 року у справі № 160/12235/19, в яких зазначалося, «….що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. Вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки…».

Доводами апеляційної скарги позивача не спростовуються ні висновки суду першої інстанції у цій справі ні встановлені апеляційним судом обставини, що вищевикладені по тексту цієї постанови, апеляційний суд задля зрозуміння позивачем оцінки судом фактичних обставин ініційованого нею спору у цій справі, вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до приписів Положення № 1317, критеріями встановлення групи інвалідності є не діагноз, а його наслідки, які призвели до порушення функції органів і систем організму, які, в свою чергу, призвели до обмеження життєдіяльності людини. Тобто, саме ступінь порушення функцій організму та обмеження життєдіяльності є критеріями встановлення тієї чи іншої групи інвалідності, але вказані питання мають можливість та повноваження вирішувати лише медико-соціальні експертні комісії, і ніяк не адміністративний суд, який наділений тільки правом перевірити дотримання процедури під час прийняття рішення МСЕК на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Оскільки суд у цій справі не може перебирати на себе дискреційні повноваження МСЕК, і відповідно, не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття відповідачем висновку щодо не встановлення позивачу групи інвалідності у 2017 році, колегія суддів підсумовуючи вищевикладені по тексту постанови обставини та факти визнає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник