Справа № 160/20293/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
представник позивача представник відповідача Буря О.Є. Єгоров А.Є.
27.10.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків, в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0000/259/0701 від 20.08.2021 року, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2021 року в сумі 1 643 557,00 грн., прийняте Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платника податків на підставі висновку акту перевірки №563/32-00-07-01-03-27/00186520 від 19.07.2021 року.
Ухвалою суду від 01.11.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
25.11.2021 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що надані позивачем первинні документи видані від імені контрагентів та докази перерахування грошових коштів не можуть самі по собі підтверджувати реальність виконання господарських угод, оскільки за інформацією податкового органу вказані суб`єкти господарювання не виконували та об`єктивно не мали можливості виконати обумовлені в господарських договорах зобов`язання (поставити продукцію, виконати роботи). Крім того, відповідачем зазначається, що укладені між АТ «Нікопольський завод феросплавів» та його контрагентами договори не опосередковуються реальним виконанням операцій, які становлять їх предмет. Також відповідач звертає увагу, що податковий орган має право збирати податкову інформацію про платників податків та використовувати її під час проведення документальних перевірок, у зв`язку з чим докази неможливості реального виконання господарських операцій (відсутність достатньої кількості працівників, основних засобів, неможливість встановлення походження товару/робіт/послуг, невідповідність між наданими до перевірки первинними документами та даними податкової інформації) належним чином зібрані та відображені в акті перевірки.
07.12.2021 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовують доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
Ухвалою суду від 07.12.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.
15.12.2021 року представником відповідача надано до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких було підтримано позицію, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, та зазначено, що міркування позивача ґрунтуються виключно на формальних запереченнях щодо встановлених порушень.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у відповіді на відзив, які надавались на адресу суду, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив та заперечення на відповідь на відзив, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що AT «НЗФ» взято на податковий облік ДПІ - 05.03.1994 року за №721.
На момент проведення перевірки AT «НЗФ перебувало на податковому обліку в Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.
19.07.2021 року за результатами перевірки складено Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 563/32-00-07-01-03-27/00186520.
Перевіркою встановленні такі порушення АТ «НЗФ»:
- п. 187.1 cm. 187 Податкового кодексу України та пп. 3 п. 3, розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. за №21 (із змінами та доповненнями) занижено обсяг постачання по операціям з вивезення товарів за межі митної території України, що оподатковуються за нульовою ставкою за квітень 2021 на суму 339 328 558 грн.;
- п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України та п.3 Порядку заповнення податкової накладної, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» не складено та не зареєстровано у законодавчо встановлений термін та/або складено з порушенням строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в ЄРПН та допущення помилок при зазначені обов`язкових реквізитів податкової накладної із зазначенням невірного обов`язкового реквізиту (дати складання податкової накладної) в «Єдиному реєстрі податкових накладних» податкові накладні по операціям з вивезення товарів за межі митної території України, що оподатковуються за нульовою ставкою на суму - 1 433 373 434 грн.;
- пп.«а» п.198.1, абз.1-3 п.198.2, абз.1,2 п.198.3 ст.198, п.200.1, абз. в) п.200.4 ст.200 Податкового кодексу, внаслідок чого підприємством завищено від`ємне значення згідно поданої декларації з ПДВ з урахуванням поданих уточнюючих розрахунків за квітень 2021, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 1 643 557 грн.
29.07.2021 року подало заперечення на акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 563/32-00-07-01-03-27/00186520 від 19.07.2021 року.
16.08.2021 року контролюючим органом складено лист, яким встановлено, що заперечення АТ «НЗФ» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, у зв`язку із чим висновок акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 563/32-00-07-01-03-27/00186520 від 19.07.2021 року після розгляду заперечень залишено без змін.
На підставі акту перевірки № 563/32-00-07-01-03-27/00186520 від 19.07.2021 року контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №0000/259/0701 від 20.08.2021 року, яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 1 643 557,00 грн.
Так, позивачем було складено та направлено скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 12.10.2021 року за №23240/6/99-00-06-01-02-06 скаргу позивача залишено без задоволення, податкове повідомлення-рішення №0000/259/0701 від 20.08.2021 року залишено без змін.

Відтак, предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність податкового повідомлення-рішення №0000/259/0701 від 20.08.2021 року, яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 1 643 557,00 грн., складеного Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платника податків

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість включає наступне.

Встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, такі як: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Встановлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

Встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. А наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Враховуючи викладене, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між АТ «Нікопольський завод феросплавів» та ТОВ «МІАПРОМ» (), ТОВ «КАПІТАЛ СТРОЙ ІНВЕСТ» (), ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «КОНГУР» (), ТОВ «ПЕРША ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (), ТОВ «НІКОМАКСІБУД» () та ПРАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» ().

Взаємовідносини АТ «Нікопольський завод феросплавів» та ТОВ «МІАПРОМ» () відбувались на підставі договору постачання № 1805590 від 06.09.2018 року.

Згідно з умовами договору ТОВ «МІАПРОМ», як постачальник, взяло на себе зобов`язання передати у власність AT НЗФ товар згідно специфікації (додатку) до договору, а AT НЗФ, як покупець, зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість в порядку і на умовах, передбачених договором.

Відповідно до умов договору № 1805590 від 06.09.2018 року, AT НЗФ придбало у ТОВ «МІАПРОМ» матеріал вуглецевмісний на суму 725 322,46 грн., з урахуванням ПДВ.

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем надано: Договір постачання №1805590 від 06.09.2018; Рахунок-фактура №СФ-0000102 від 19.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000075 від 25.09.2018; Товарно-транспортна накладна №925 від 25.09.2018; Паспорт якості від 25.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000074 від 25.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0925/3 від 25.09.2018; Паспорт якості від 25.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000076 від 25.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0925/1 від 25.09.2018; Паспорт якості б/н від 25.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000077 від 26.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0926/2 від 26.09.2018; Паспорт якості б/н від 26.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000078 від 26.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0926/3 від 26.09.2018; Паспорт якості б/н від 26.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000079 від 26.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0926/4 від 26.09.2018; Паспорт якості б/н від 26.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000080 від 26.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0926/1 від 26.09.2018; Паспорт якості б/н від 26.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000081 від 27.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0927/1 від 27.09.2018; Паспорт якості б/н від 27.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000082 від 27.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0927/2 від 27.09.2018; Паспорт якості б/н від 27.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000083 від 27.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0927/3 від 27.09.2018; Паспорт якості б/н від 27.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000085 від 28.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0928/1 від 28.09.2018; Паспорт якості б/н від 28.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000086 від 28.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0928/2 від 28.09.2018; Паспорт якості б/н від 28.09.2018; Видаткова накладна №РН-0000087 від 28.09.2018; Товарно-транспортна накладна №0928/3 від 28.09.2018; Паспорт якості б/н від 28.09.2018; Платіжне доручення №227420 від 21.09.2018; Платіжне доручення №227922 від 10.10.2018; Податкова накладна №6 від 21.09.2018; Податкова накладна №8 від 26.09.2018; Податкова накладна №9 від 26.09.2018; Податкова накладна №10 від 27.09.2018; Податкова накладна №11 від 27.09.2018; Податкова накладна №12 від 27.09.2018; Податкова накладна №14 від 28.09.2018; Податкова накладна №15 від 28.09.2018; Податкова накладна №15 від 28.09.2018.

Взаємовідносини АТ «Нікопольський завод феросплавів» та ТОВ «КАПІТАЛ СТРОЙ ІНВЕСТ» () відбувались на підставі договору підряду № 1903626 від 03.07.2019 року.

Згідно з умовами договору ТОВ «КАПІТАЛ СТРОЙ ІНВЕСТ», як підрядник, взяло на себе зобов`язання виконати за рахунок замовника AT НЗФ роботи із заміни дорожнього покриття на площі та дорозі, від центральної прохідної до повороту, який веде до ЗЦ, а AT НЗФ, як замовник, зобов`язалося прийняти виконані роботи та оплатити їх в порядку і на умовах, передбачених договором.

На виконання умов договору AT «НЗФ» оплатило виконані ТОВ «КАПІТАЛ СТРОЙ ІНВЕСТ» роботи за період фінансово-господарських взаємовідносин: жовтень 2019 року, листопад 2019 року та грудень 2019 року у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок даного контрагента-постачальника.

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано: Договір підряду №1903626 від 03.07.2019; Додаткова угода до договору підряду №1/1906520 від 11.11.2019; Акт приймання виконаних будівельних робіт з додатками №2 від 02.11.2019; Акт приймання виконаних будівельних робіт з додатками №3 від 09.11.2019; Акт приймання виконаних будівельних робіт з додатками №4 від 14.11.2019; Акт приймання виконаних будівельних робіт з додатками №5 від 17.12.2019; Платіжне доручення №238855 від 24.10.2019; Платіжне доручення №241197 від 28.01.2020; Платіжне доручення №241275 від 29.01.2020; Платіжне доручення №243001 від 27.03.2020; Податкова накладна №79 від 24.10.2019; Податкова накладна №108 від 02.11.2019; Податкова накладна №89 від 09.11.2019; Податкова накладна №93 від 14.11.2019; Податкова накладна №146 від 17.12.2019.

Взаємовідносини АТ «Нікопольський завод феросплавів» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «КОНГУР» () відбувались на підставі договору поставки № 1903455 від 25.06.2019 року.

Згідно з умовами договору ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «КОНТУР» як постачальник взяло на себе зобов`язання передати у власність AT НЗФ товар згідно специфікації (додатку) до договору, а AT НЗФ, як покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість в порядку і на умовах, передбачених договором.

Відповідно до умов договору № 1903455 від 25.06.2019 року AT НЗФ придбало у ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «КОНГУР» кран ЕДК-80/3 TAKRAF в комплекті з електрогрейфером і електромагнітною шайбою.

ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ КОНТУР» здійснило поставку товару відповідно до умов договору залізничним транспортом, що підтверджується відповідною залізничною накладною, та передало товар АТ НЗФ відповідно до складеного сторонами акту приймання-передачі товару.

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано: Договір поставки №1903455 від 25.06.2019; Рахунок-фактура №27 від 10.12.2019; Видаткова накладна №27 від 10.12.2019; Залізнична накладна №47212725 від 27.12.2019; Платіжне доручення №6846 від 28.11.2019; Податкова накладна №1 від 10.12.2019.

Взаємовідносини АТ «Нікопольський завод феросплавів» та ТОВ «ПЕРША ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» () відбувались на підставі:

- договору підряду № 1905077 від 03.09.2019 року;

- договору підряду № 1903764 від 09.07.2019 року;

Згідно з умовами договорів ТОВ ПЕРША ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ як підрядник взяло на себе зобов`язання виконати за рахунок замовника AT НЗФ роботи з капітального та поточного ремонту залізничних колій та стрілочних переводів та інш., а AT НЗФ, як замовник зобов`язалося прийняти виконані роботи та сплатити їх в порядку і на умовах, передбачених договором.

Так, відповідно до умов договорів № 1903764 від 09.07.2019 року та № 1905077 від 03.09.2019 року ТОВ ПЕРША ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ виконало на замовлення AT НЗФ роботи із заміни дорожнього покриття.

На виконання умов договору AT НЗФ оплатило виконані ТОВ «ПЕРША ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» роботи за період фінансово-господарських взаємовідносин: лютий, квітень та червень 2020 року у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок даного контрагента-постачальника.

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем надано: Договір підряду №1903764 від 09.07.2019; Договір підряду №1905077 від 03.09.2019; Рахунок №22 від 03.02.2020; Акт приймання виконаних будівельних робіт №1 від 03.02.2020; Рахунок №37 від 02.04.2020; Акт приймання виконаних будівельних робіт №1 від 01.04.2020; Рахунок№38 від 02.04.2020; Акт приймання виконаних будівельних робіт №1 від 01.04.2020; Рахунок №39 від 02.04.2020; Акт приймання виконаних будівельних робіт №2 від 01.04.2020; Рахунок №53 від 18.06.2020; Акт приймання виконаних будівельних робіт №1 від 30.06.2020; Рахунок №51 від 16.06.2020; Акт приймання виконаних будівельних робіт №1 від 30.06.2020; Платіжне доручення №243247 від 30.04.2020; Платіжне доручення №244468 від 18.06.2020; Платіжне доручення №244446 від 18.06.2020; Платіжне доручення №252531 від 13.05.2021; Платіжне доручення №252523 від 14.04.2021; Податкова накладна №19 від 03.02.2020; Податкова накладна №38 від 01.04.2020; Податкова накладна №40 від 01.04.2020; Податкова накладна №39 від 01.04.2020; Податкова накладна №50 від 30.06.2020; Податкова накладна №51 від 30.06.2020.

Взаємовідносини АТ «Нікопольський завод феросплавів» та ТОВ «НІКОМАКСІБУД» () відбувались на підставі:

- договору підряду №1906296 від 29.10.2020 року;

- договору підряду №1904773 від 22.08.2019 року;

- договору підряду №1903070 від 30.05.2019 року.

Згідно з умовами договорів ТОВ «НІКОМАКСІБУД», як підрядник, взяло на себе зобов`язання виконати за рахунок замовника AT НЗФ роботи з відновлення м`яких покрівель об`єктів AT НЗФ, заміни стінових огороджень та інш., на об`єктах основних фондів замовника та інш., а AT НЗФ, як замовник, зобов`язалося прийняти виконані роботи та оплатити їх в порядку і на умовах, передбачених договорами.

Так, відповідно до умов договорів №1906296 від 29.10.2020 року, №1904773 від 22.08.2019 року та №1903070 від 30.05.2019 року ТОВ «НІКОМАКСІБУД» виконало на замовлення AT НЗФ роботи із відновлення м`яких покрівель об`єктів AT НЗФ, заміни стінових огороджень, облаштування майданчиків та інш.

На виконання умов договору AT «НЗФ» частково оплатило виконані ТОВ «НІКОМАКСІБУД» роботи за період фінансово-господарських взаємовідносин: травень, червень та липень 2020 року у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок даного контрагента-постачальника.

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем надано: Договір підряду №1903070 від 30.05.2019; Додаткова угода до договору підряду №1903070 за №2/2000072 від 30.12.2019; Додаткова угода до договору підряду №1903071 за №3/2001474 від 09.01.2020; Договір підряду №1904773 від 22.08.2019; Додаткова угода до договору підряду №1904773 за №1/2000786 від 30.12.2019; Додаткова угода до договору підряду №1904773 за №2/2001470 від 24.02.2020; Договір підряду №1906296 від 29.10.2019; Рахунок 1 від 04.05.2020; Акт приймання виконання будівельних робіт з додатками №1 від 04.05.2020; Рахунок 2 від 04.05.2020; Акт приймання виконання будівельних робіт з додатками №2 від 04.05.2020; Рахунок 4 від 04.05.2020; Акт приймання виконання будівельних робіт з додатками №4 від 04.05.2020; Рахунок 5 від 04.05.2020; Акт приймання виконання будівельних робіт з додатками №5 від 04.05.2020; Рахунок 6 від 01.06.2020; Акт приймання виконання будівельних робіт з додатками №1 від 01.06.2020; Рахунок 8 від 31.07.2020; Акт приймання виконання будівельних робіт з додатками №1 від 31.07.2020; Рахунок 7 від 27.07.2020; Акт приймання виконання будівельних робіт з додатками №6 від 27.07.2020; Платіжне доручення №245497 від 07.07.2020; Платіжне доручення №245498 від 08.07.2020; Платіжне доручення №244706 від 30.06.2020; Платіжне доручення №244705 від 30.06.2020; Заява про залік однорідних зустрічних вимог №4 від 30.06.2020; Заява про залік однорідних зустрічних вимог №1 від 08.07.2020; Податкова накладна №1 від 04.05.2020; Податкова накладна №2 від 04.05.2020; Податкова накладна №3 від 04.05.2020; Податкова накладна №4 від 04.05.2020; Податкова накладна №6 від 01.06.2020; Податкова накладна №8 від 31.07.2020; Податкова накладна №7 від 27.07.2020.

Взаємовідносини АТ «Нікопольський завод феросплавів» та ПРАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» () відбувались на підставі договору поставки №2005489 від 08.12.2020 року.

Згідно з умовами договору ПРАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ», як постачальник, взяло на себе зобов`язання передати у власність AT НЗФ товар згідно специфікації (додатку) до договору, а AT НЗФ, як покупець, зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість в порядку і на умовах, передбачених договором.

Так, відповідно до умов договору № 2005489 від 08.12.2020 року AT НЗФ придбало у ПрАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» вапняк.

AT НЗФ провело оплату за поставлений ПрАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» товар згідно Договору № 2005489 від 08.12.2020 року в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок контрагента-постачальника.

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано: Договір поставки №2005489 від 08.12.2020; Рахунок-фактура №ИЦ-0004928 від 27.01.2021; Видаткова накладна №ИЦ-0005540 від 27.01.2021; Акт приймання-передачі товару б/н від 10.02.2021; Прибутковий ордер №2687028 від 13.02.2021; Залізнична накладна №40013948 від 28.01.2021; Рахунок-фактура №ИЦ-0004929 від 17.02.2021; Видаткова накладна №ИЦ-0005542 від 17.02.2021; Акт приймання-передачі товару б/н від 22.02.2021; Прибутковий ордер №2692738 від 28.02.2021; Залізнична накладна №40666919 від 17.02.2021; Рахунок-фактура №ИЦ-0004930 від 18.02.2021; Видаткова накладна №ИЦ-0005541 від 18.02.2021; Акт приймання-передачі товару б/н від 23.02.2021; Прибутковий ордер №2692734 від 28.02.2021; Залізнична накладна №40701443 від 18.02.2021; Рахунок-фактура №ИЦ-0004931 від 19.02.2021; Видаткова накладна №ИЦ-0005543 від 19.02.2021; Акт приймання-передачі товару б/н від 25.02.2021; Прибутковий ордер №2692742 від 28.02.2021; Залізнична накладна №40715716 від 19.02.2021; Платіжне доручення №251517 від 04.03.2021; Податкова накладна №164 від 27.01.2021; Податкова накладна №113 від 17.02.2021; Податкова накладна №114 від 18.02.2021; Податкова накладна №115 від 19.02.2021.

В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку та оплату за вказані послуги.

Отже, дослідивши акт перевірки та надані до суду первинні документи, щодо означених вище контрагентів позивача, суд приходить до висновку, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, щодо обставин порушень позивачем податкового законодавства, сформовані не на підставі наданої до перевірки первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, а на підставі зібраної податкової інформації.

Втім, суд звертає увагу, що сама по собі інформація не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Суд наголошує на недопустимості такого підходу податкового органу до оцінки правомірності формування позивачем податкового кредиту, оскільки отримана податкова інформація повинна оцінюватися у співвідношенні з первинною документацією.

Крім того, суд зауважує, що отримання податковим органом податкової інформації, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Зібрана податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Отже, фактично позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем робіт.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентами позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з пункту 198.1, статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3, статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних фондів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з п. 198.2, ст. 198 ПК України - датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6, статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України - при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Судом були досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів, необґрунтованими, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаним контрагентам підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.

На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують, що господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулись.

Так, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.

Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Крім цього, відповідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 5 Розділу ІІ зазначеного Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Всупереч зазначеній вище нормі, податковий орган досліджував дійсність правочинів, тобто фактично контролював дотримання платником податків цивільного законодавства, проте у матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсними в установленому порядку договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних. Водночас зібраними у справі доказами підтверджуються господарські операції позивача, а відтак спростовуються висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.

При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справах № 826/11879/13-а, № 825/3419/14.

Суд вважає за необхідне зазначити, що жодна норма законодавства не встановлює обов`язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов`язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування. Тобто, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Аналогічний правовий висновок містяться в постановах Верховного Суду від 27.05.2021 року у справі №820/6980/14 та від 12.03.2019 року у справі №804/9057/13-а.

Тож, допущені контрагентом порушення вимог законодавства при створенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідальність щодо нього та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.

Суд звертає увагу, що принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

У відповідності до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналогічну правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24.01.2018 року у справі №824/942/13, від 14.03.2018 року у справі №803/1198/16.

Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Крім того, суд вказує, що контролюючим органом не було проведено контрольних заходів щодо контрагентів постачальників позивача та дослідження їх первинних документів, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.04.2020 року у справі №804/1984/16.

Більш того, суд вважає за необхідне звернути увагу на висновок Верховного Суду, висловлений, зокрема, в постановах від 17.04.2018 року у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а, від 13.08.2020 року у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 року у справі №140/1845/19 та від 19.11.2021 року у справі №160/6707/20, згідно з яким відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 09.10.2019 року у справі № 826/16601/18.

Отже, суд доходить наступних висновків, що по-перше, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.

По-друге, суд вказує, що сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

При цьому, контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій, зокрема, не долучено до матеріалів перевірки жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду відносно контрагента позивача, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) позивача та наміру одержати економічний ефект. Податкова ж інформація щодо контрагентів позивача не може слугувати підставою для відмови позивачу в отриманні податкової вигоди за відсутності доведення податковим органом недобросовісних узгоджених дій сторін господарської операції або обізнаності платника податку із податковими зловживаннями контрагентів.

Разом з тим, зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.12.2019 року у справі №814/1439/17.

Також позивачем за всіма господарськими операціями з визначеними контрагентами було отримано податкові накладні, що були складені та належним чином зареєстровані в ЄРПН, що також підтверджується даними Акту перевірки. При цьому, відповідачем не заперечувалось те, що виписані контрагентами податкові накладні відповідають вимогам статті 201 ПК України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до матеріалів справи на момент здійснення господарських операцій із позивачем контрагенти були зареєстровані як юридичні особи, перебували на обліку у відповідних територіальних ДПІ, володіли спеціальною податковою правосуб`єктністю (зокрема, станом на день складання податкових накладних були платниками ПДВ), яка, у тому числі, надавала право за рахунок проведених операцій формувати їх покупцям податковий кредит.

В контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, позивачем надано належно оформлені первинні документи та інші документи, складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.

В свою чергу, викладені відповідачем аргументи є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати, саме, для цієї особи.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Отже, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату, лише, ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.

Відтак, відповідачем не доведено правомірність висновків про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ за квітень 2021 року у сумі 1 643 557,00 грн.

У відповідності до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з вимогами ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.

Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірне податкове повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви у сумі 22700,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків (49600, м. Дніпро, вул. О. Поля, 57, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0000/259/0701 від 20.08.2021 року, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2021 року в сумі 1 643 557,00 грн., прийняте Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платника податків.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків (49600, м. Дніпро, вул. О. Поля, 57, ) на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) судові витрати у розмірі 22700,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 грудня 2021 року.

Суддя В.В. Горбалінський