Справа № 486/2151/21
Суддя: Савін О. І.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 486/2151/21 Провадження №2-а/486/29/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О.І.

при секретарі - Коршак О.В.

за участі: представника позивача - Долганюк Ю.Ю.

відповідача - ОСОБА_1

адвоката - Ісмаілова Шаміла Аліага огли

перекладача - Горевої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області справу в порядку адміністративного судочинства за позовом Южноукраїнсього відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчосового перебування іноземців та осіб без громадянства за межі України, строком на 6 місяців,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021 року Южноукраїнсього відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області звернувся до суду із позовом до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців та примусове видворення за межі території України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29.12.2021 року співробітниками відділення № 3 Вознесенського районного управління поліції Національної поліції України Головного управління Національної поліції в Миколаївській області був виявлений і доставлений до приміщення Южноукраїнського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не мав жодного із дійсних документів, що посвідчують особу, підтверджують його громадянську належність до будь-якої держави, дають йому право перебувати на території України на законних підставах та дають право на перетин державного кордону України. Зі слів ОСОБА_1 стало відомо, що він прибув на територію України в 1998 році разом за матір`ю, яка згодом померла. До 2002 року він періодично виїжджав з України, але з 2002 року - постійно знаходиться на території України. В 2007 році оформив національний паспорт, термін дії якого закінчився в 2017 році. Новий документ не оформив, так як вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 187 Кримінального Кодексу України та був засуджений судом до позбавлення волі. До органів міграційної служби з приводу легалізації свого перебування на території України раніше не звертався. Місце проживання вказує за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим позивач просить про затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців, та примусове його видворення з України.

В судовому засіданні представник позивача Долганюк Ю.Ю. заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила про задоволення позову з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 , в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, пояснив, що має двох дружин та двох дітей. Одна з дружин та дитина проживають в Україні, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Адвокат Ісмаілов Шаміл Аліага Огли в судовому засіданні повністю підтримав позицію відповідача і також просив відмовити у задоволенні позову, пославшись на те, що позовна заява не обґрунтована у повному обсязі.

З`ясувавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено наступне.

За даними протоколу про адміністративне затримання ПР ММК 001001118 від 29.12.2021 р., до приміщення Южноукраїнсього відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області 29.12.2021 р. був доставлений громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України без документів на право проживання/перебування та зі слів особи, прибув на територію України в 1998 році, до 2002 року періодично виїжджав з України, але з 2002 року - постійно знаходився на території України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПР ММК 001118 від 29.12.2021 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за ст. 203-1 КУпАП та постановою від 29.12.2021 року накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В ході перевірки міграційною службою було встановлено, що ОСОБА_1 17.12.2018 року був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч.1 ст. 187 КК України до 4-х років позбавлення волі. Відбував покарання в Арбузинській ВК №83 з 14.12.2018 року до 29.12.2021 року.

За даними інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», станом на 29.12.2021 року дата перетину ОСОБА_1 державного кордону - не відома. Зі слів останнього, він прибув на територію України в 2012 році.

За час перебування в Україні, починаючи з 2002 року, в тому числі в місцях позбавлення волі, жодних дій направлених на легалізацію свого перебування, не вчинив.

За результатами перевірок за обліками територіальних органів ДМС України було встановлено, що ОСОБА_1 за обліками територіальних органів ДМС України не значиться, посвідками на постійне або тимчасове проживання не документований, дозвіл на імміграцію в Україну не отримував, паспортом громадянина України або паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документований, рішень про примусове повернення/видворення, заборону в`їзду в Україну стосовно іноземця не приймалось.

Відповідно до інформації з Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» в особовій справі ОСОБА_1 міститься копія паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , виданий 03.11.2007 року, дійсний до 02.11.2017 року. Однак оригінал паспортного документа відсутній.

Южноукраїнським відділом УДМС у Миколаївській області прийнято рішення від 29.12.2021 року про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, які узгоджуються з поясненнями самого ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що останній, дійсно незаконно перебуваючи в України, від добровільного виїзду до країни його постійного проживання ухиляється, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, не має, не вживає заходів для відновлення своїх документів. При цьому суд критично оцінює пояснення відповідача, щодо наявності у нього дружини та дитини, оскільки а ні сам відповідач, а ні його представник документального підтвердження з цього питання, в судовому засіданні не надали.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їхнього в`їзду в Україну та виїзду з України врегульовано Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч.1 ст. 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений, у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Згідно ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальним мігрантом є іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За правилами ст. 25 вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав уважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

З аналізу положень ст. 289 КАС України слідує, що визначена цією нормою процедура може бути застосована виключно до іноземців або осіб без громадянства та передбачає затримання таких осіб з примусовим поміщенням в пунктах тимчасового перебування на визначений строк.

Застосовуватися такі заходи можуть у виключних випадках, зокрема, у разі вчинення порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців за умови відсутності у іноземців або осіб без громадянства документа, що дає право на виїзд з України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само уразі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Судом встановлено, що відповідач заяви про його добровільне повернення до країни його проживання, про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні, до державних органів не подавав, будь-яких заходів на поновлення паспортних документів не вживав, офіційно не працевлаштований, законного джерела доходів, власності, родинних зв`язків в Україні та постійного місця проживання не має.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що є достатні підстави вважати, що відповідач, який протягом тривалого часу перебуває в Україні без законних на те підстав, не вживши жодних дій по легалізації свого місця перебування в Україні, не маючи документів, що посвідчують його особу, та не вживши заходів до їх відновлення, що позбавляє можливості достовірно встановити його особу, ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, у зв`язку із чим наявні підстави для задоволення позову.

До доводів ОСОБА_1 та його адвоката Ісмаілова Шаміла Аліага огли стосовно того, що відповідач з 2008 року на зміг завчасно звернутися до Міграційної служби України з приводу своєї легалізації та не зміг цього зробити після його звільнення з місць позбавлення волі, суд оцінює критично, оскільки навпаки відповідач більше 20 років перебував на території України, проживав у цивільному шлюбі з громадянкою України, має від цивільного шлюбу неповнолітню дитину, працював у якості водія у родича його цивільної дружини, а відтак мав реальну можливість узаконити своє перебування в Україні. Що стосується того, що він 4 роки перебував в місцях позбавлення волі та його відносини з Міграційною службою України були обмежені не відповідає дійсності та спростовуються будь-якими доказами, які це підтверджують.

Відповідно до п.3) ч.2 ст. 371КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні, звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 288, 289, 371 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Южноукраїнсього відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчосового перебування іноземців та осіб без громадянства за межі України, строком на 6 місяців, задовольнити.

Затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, на строк необхідний для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше, як на шість місяців з дати фактичного затримання, а саме з 29.12.2021 року.

Примусово видворити громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Рішення суду в частині примусового видворення з території України, звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського міського суду Олександр Іванович Савін