Справа № 520/19500/2020
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Заічко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 р. Справа № 520/19500/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.03.21 по справі № 520/19500/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ" (далі за текстом також - позивач, ТОВ "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби (далі за текстом також відповідач, Слобожанська митниця), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Слобожанської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001175/2 від 01.07.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року позов задоволено.

Скасовано рішення Слобожанської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001175/2 від 01.07.2020.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці на користь ТОВ "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ" сплачену суму судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з викладенням у ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення Харківський окружний адміністративний суд не надав оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які були надані відповідачем. Посилається на обставини спірних правовідносин, викладені ним у відзиві на позовну заяву. За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ". Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

28.12.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду проведена заміна відповідача - Слобожанську митницю Держмитслужби на Харківську митницю ( ).

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

30.06.2020 представником позивача ТОВ «КОМПАС ВЕД» подано митну декларацію №UA807200/2020/009939 в електронному вигляді.

Разом з митною декларацією подано такі документи, зазначені в графі 44 вказаної МД: за кодом «d0271» - пакувальний лист №YIН032 від 15.06.2020, за кодом « 0380» - рахунок фактура №YIН032 від 15.06.2020, за кодом «d0705» - коносамент № 203409097 від 18.06.2020, за кодом « 0722» - накладна УМВС №40129943 від 27.06.2020, за кодом « 0865» - сертифікат про походження товару форми А №D00077104 від 16.06.2020, за кодом «d3007» - документ, що підтверджує вартість перевезення товару №22-06/6 від 22.06.2020, за кодом «d4103» - додаток до зовнішньоекономічного договору (контракту) №5 від 08.06.2020, за кодом «m4104» - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №YGM02-2020 від 15.01.2020, за кодом «d4207» - договір про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №116 від 19.11.2019, за кодом « 9610» - копія митної декларації країни відправлення №20343100ЕХ135183 від 16.06.2020.

01.07.2020 митницею було прийняте рішення про неможливість визначення митної вартості товару за першим методом (за ціною угоди) та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001175/2 за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби за фактами митних оформлень по Україні відповідно до положень ст.58-64 Митного кодексу України ( МК України), а саме: МД №UA807170/2020/009171 від 19.02.2020, МД №UA807290/2020/006831 від 10.03.2020

Також, оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA807200/2020/00356 від 01.07.2020 з причин неможливості здійснення митного оформлення товарів, у зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001175/2 від 01.07.2020 .

Із вказаним рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів позивач не погодився та скористався правом, наданим ст. 55 МК України, на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

17.09.2020 позивачем було надано додаткові документи на підтвердження заявленої ним митної вартості. Проте, за результатами розгляду наданих документів Слобожанською митницею Держмитслужби було надано відповідь про те, що, враховуючи подані документи, митний орган не мас підстав у визнанні заявленої декларантом митної вартості товару та скасуванні рішення.

Скориставшись правом на оскарження рішення відповідача у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001175/2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються МК України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 МК України).

Згідно із частиною 1 статті 7 МК України, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

Судовим розглядом встановлено, що спірне рішення не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 55 МК України, зокрема, в ньому відсутнє обґрунтування конкретної причини, через яку заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано (пункт 1 частини 2); не містить наявної у митному органі інформації (у т.ч. щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела виникненню сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом (пункт 2 частини 2); відсутній вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів (пункт 3 частини 2); відсутнє обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (пункт 4 частини 2).

Метод, який було застосовано митницею для коригування, є другорядним методом "за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів" (метод № 3). Застосування та зміст даного методу унормовано статтею 60 МК України, відповідно до якої у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення чи є товари подібними (аналогічними) враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Як установлено судовим розглядом та не заперечується відповідачем, декларантом разом з митною декларацією були подані наступні документи, зазначені в графі 44: пакувальний лист №YIН032 від 15.06.2020, рахунок фактура №YIН032 від 15.06.2020, коносамент № 203409097 від 18.06.2020р., накладна УМВС №40129943 від 27.06.2020р., сертифікат про походження товару форми А №D00077104 від 16.06.2020, документ, що підтверджує вартість перевезення товару №22-06/6 від 22.06.2020, додаток до зовнішньоекономічного договору (контракту) №5 від 08.06.2020, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №YGM02-2020 від 15.01.2020, договір про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №116 від 19.11.2019, копія митної декларації країни відправлення №20343100ЕХ135183 від 16.06.2020.

Під час оформлення митної декларації декларанту було надано електронне повідомлення Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому викладено вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 статті 53 МК України.

Для підтвердження митної вартості товарів, заявленої у митній декларації та керуючись ч. 8 ст. 55 МК України, позивачем було листом вих. №1709 від 17.09.2020 надано письмові пояснення та наступні додаткові документи: копія комерційної пропозиції від 01.04.2020 до 31.06.2020, копія висновку ДП «УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА» № 1917 від 07.09.2020, ВМД №UА500130/2019/202606 від 27.12.2019, копія комерційного інвойсу, за яким завозився товар №YІН060 від 06.12.2019, копія ВМД №UА500130/2020/204259 від 07.02.2020, копія комерційного інвойсу, за яким завозився товар №YІН004 від 23.01.2020, копія ВМД №UА807200/2020/005599 від 03.04.2020, копія комерційного інвойсу за яким завозився товар №YІН014 від 23.03.2020, копія калькуляції ціни товару, що поставлявся б/н від 01.09.2020, виписка із бухгалтерської документації № 0709-6 від 07.09.2020, що підтверджує оплату перевізнику за заявкою № 23 від 15 червня 2020 року, копію Договору №2018-1206 транспортного експедирування від 12 червня 2018 року, копію заявки №23 від 15.03.2020 до Договору№2018-1206 транспортного експедирування від 12 червня 2018рроку, копія рахунку на оплату №1085 від 22 червня 2020року, копія платіжного доручення на оплату перевезення №2971 від 01.07.2020, посвідченого банком, копія виписки по рахунку № НОМЕР_1 від 01.07.2020, що підтверджує оплату перевізнику, посвідченої банком, копія Акту надання послуг №1148 від 01 липня 2020року, виписка із бухгалтерської документації № 0709-5 від 07.09.2020, що підтверджує оплату постачальнику за додатком № 5 до Контракту від 08.06.20 в повному обсязі, платіжне доручення в іноземній валюті №329 від 13.07.2020, що підтверджує оплату за поставлений товар, посвідчене банком, виписку по рахунку № НОМЕР_1 за 13.07.2020, що підтверджує переведення коштів по платіжному дорученню №329 від 13.07.2020р, посвідчена банком, свіфт-повідомлення від 13.07.2020, посвідчена банком, платіжне доручення в іноземній валюті №363 від 03.08.2020, що підтверджує оплату за поставлений товар, посвідчене банком, виписку по рахунку № НОМЕР_1 за 03.08.2020, що підтверджує переведення коштів по платіжному дорученню №363 від 03.08.2020, посвідчену банком, свіфт-повідомлення від 03.08.2020, посвідчену банком, копія експортної декларації країни відправлення №20343100ЕХ135183 від 16.06.2020 із перекладом українською мовою.

Проте, позивачем отримано відповідь №7.14-08-2/7.14-15/13/12927 від 24.09.2020 про порушення ним встановленого 80 денного терміну з дня випуску товару у вільний обіг, для надання додаткових документів.

Колегія суддів зазначає, що лист із додатковими документами було направлено позивачем 18.09.2020, тобто в межах строку, передбаченого МК України.

Крім того, при проведенні консультації, повідомляючи позивача про необхідність надати додаткові документи, митним органом не обґрунтовано вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

Таким чином, митним органом не було доведено обставин, які б давали підстави для сумнівів щодо достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою коригування митної вартості відповідачем вказана: неможливість здійснення митного оформлення товарів, в зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджено, що 15.01.2020 між ТОВ «АСТЕКС ТРЕЙДИНГ» та YAGMUR VIDA SANAYI VE TICARET ITH.IHR.LTD.STI (Туреччина) (Продавець) укладено контракт №YGМ02-2020.

Відповідно до умов вказаного контракту, продавець поставляє по даному контракту товари згідно Додатків, а Покупець приймає поставлені товари.

На виконання вимог контракту, сторони уклали відповідні Додатки на поставку Товару.

Поставка Товару відбувалася згідно Додатку №5 від 08.06.2020, яким визначили найменування, кількість, характеристику, ціну, умови поставки та оплати за Товар, вантажовідправника.

Пунктом 1.2. Додатку №5 встановлено, що умови поставки товарів за цим Додатком FСА Istambul/Kumport/Marport/Ambarli, Туреччина згідно з «Інкотермс-2010».

На виконання умов Додатку №5 (п.1.3.), позивачем платіжним дорученням в іноземній валюті № 329 від 13.07.2020 року було перераховано на рахунок Продавця суму в розмірі 3023.90 доларів США та платіжним дорученням в іноземній валюті № 363 від 03.08.2020 року було перераховано на рахунок Продавця суму в розмірі 8645.20 доларів США, що складає 100% вартості товару загалом в розмірі 11669.10 доларів США.

Вищезазначені документи також надавалися митному органу, проте, враховані не були.

Таким чином, з правовідносин позивача та митного органу вбачається, що позивачем разом з митною декларацією подано повний пакет документів, визначений ч. 2 ст. 53 МК України, які підтверджують митну вартість товару, а надані позивачем додаткові письмові пояснення та документи безпідставно не враховані митним органом.

Подані позивачем до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам встановленим ст. 53 МК України, протилежного відповідачем не доведено. Так само, відповідачем не доведено, що подані декларантом позивача документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, митним органом не обґрунтовано та не доведено неможливість визначення митної вартості товару за ціною контракту.

Щодо посилань відповідача на ненадання декларантом документів на підтвердження витрат на транспортування товару, то вказане спростовано матеріалами справи та вказаними обставинами, встановленими судовим розглядом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що спрацювання системи управління ризиків, на яке посилався відповідач як підставу витребування додаткових документів, є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а.

Окрім цього, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.10.2018 у справі № 826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку. Верховний Суд у вказаній постанові також зазначає, що в силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24.12.2012 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства, а тому ненаведення обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для їх скасування».

Крім того, рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

В оскаржуваному рішенні відповідача жодним чином не зазначено, яких саме документів недостатньо для визначення митної вартості товару, яка заявлена декларантом позивача, а також не зазначено про наявність будь-яких розбіжностей в наданих декларантом позивача в обґрунтування митної вартості вказаного товару.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 23.07.2019 по справі № 1140/3242/18 та від 24.07.2019 по справі № 809/432/17.

Щодо посилання відповідача на оформлення та випущення товару у вільний обіг за новою митною декларацією, колегія суддів зазначає таке. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників і відповідальність визначена главою 4 Митного кодексу України.

Частиною 1 статтею 24 МК України встановлено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до п. 1.ч. 2 ст. 24 МК України предметом оскарження є рішення - окремі акти, якими органи доходів і зборів або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні.

Правила цієї глави 4 МК України застосовуються у всіх випадках оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, крім оскарження постанов по справах про порушення митних правил та випадків, коли законом встановлено інший порядок оскарження зазначених рішень, дій чи бездіяльності (частина 3 ст. 24 МК України).

Частиною 1 статті 29 МК України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Частиною 2 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, національним законодавством встановлено строк тривалістю у шість місяців (який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав) впродовж якого особа може здійснити правовий аналіз рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та звернутись до суду за захистом у випадку виявлення обставин щодо порушення гарантованих прав, свобод та інтересів такої особи.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, позивач оформив нову митну декларацію, на підставі якої митним органом товар оформлено та випущено у вільний обіг відповідно до ч. 7 ст. 55 МК України, з урахуванням вимог ч. 9 ст. 55 МК України.

Колегія суддів зазначає, що подання декларантом нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості не може бути достеменним доказом відсутності спору у сторін з приводу винесеного рішення про коригування митної вартості, оскільки якщо і припуститися, що декларант на момент подання такої нової декларації погоджувався із рішенням про коригування митної вартості, то це не позбавляє його протягом шести місяців (з моменту отримання такого рішення) здійснити повний правовий аналіз такого рішення, дій, бездіяльності митного органу, що йому передували та встановити обставини стосовно порушення прав (інтересів) такої особи та звернутись до суду за захистом порушеного права.

Зі змісту положень МК України та КАС України слідує, що положення обумовлених нормативно-правових актів не містять жодних обмежень та винятків для декларанта з приводу неможливості оскаржити ним до суду рішення митного органу про коригування митної вартості та захистити порушене право впродовж шести місяців (з моменту його отримання) в залежності від того, як випущено товар у вільний обіг під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості.

Водночас, як слідує з частини 7 статті 55 МК України, декларант має право у випадку незгоди (під час митного оформлення товару) з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за своїм зверненням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Разом з цим, відповідно до частини 8 статті 55 МК України декларант або уповноважена ним особа може протягом 80 днів з дня випуску товарів надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У такому випадку митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. За вказаних обставин надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Отже, положеннями ч. 7 та ч. 8 ст. 55 МК України встановлено лише додаткові преференції для декларанта у вигляді можливості протягом 80 днів зібрати та подати митному органу додаткові документи у випадку якщо про незгоду буде заявлено під час митного оформлення і випуск товару буде здійснено у вільний обіг під гарантію. Митний орган, в свою чергу, при надходженні додаткових документів у вказаний проміжок часу самостійно зможе переглянути винесене ним рішення про коригування митної вартості.

У випадку ж випуску товарів у вільний обіг шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості декларант названими правами щодо можливості подання протягом 80 днів митному органу додаткових документів для перегляду митним органом свого рішення не наділений.

Відтак, єдиним негативним наслідком для декларанта у випадку випуску товарів у вільний обіг шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості є неможливість застосування положень ч. 7 та ч. 8 ст. 55 МК України, якими встановлено додаткові преференції для декларанта, який про незгоду заявив під час митного оформлення та здійснив випуск товару у вільний обіг під гарантію.

У свою чергу, частина 1 статті 29 і підпункт "б" пункту 5 частини 2 статті 55 МК України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду без будь-яких застережень чи умов (випуску та порядку випуску товарів у вільний обіг), в тому числі, за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Крім того, статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Вказаний принцип верховенства права проголошено як один із основних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Національним законодавства не передбачено чіткої та передбачуваної норми закону, за якою декларант позбавляється права на захист його прав (щодо можливості скасування рішення про коригування митної вартості постановленого з порушенням закону) у випадку, якщо про обставини щодо порушеного права декларант дізнався за наслідками правового аналізу оскаржуваного рішення, дій (бездіяльності), який здійснено після випуску товарів у вільний обіг, шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості.

На наслідки такої нечіткості закону вказує ціла низка судових рішень Верховного Суду, зокрема: від 24 січня 2019 року у справі № 821/1697/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 815/6242/17, 09 квітня 2019 року у справі № 825/1990/17, у яких надано правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості та зазначено, що встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг під гарантію чи за новою декларацією.

Отже, норми національного законодавства не містять чіткої норми, яка позбавляє декларанта права на оскарження рішення про коригування митної вартості ввезеного товару та картки відмови в прийнятті митної декларації після правового аналізу винесеного митним органом рішення.

З урахуванням наведеного, оформлення товару позивача та випущення його у вільний обіг за новою митною декларацією не позбавляє права позивача на захист його порушеного права в даній справі незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги із зазначених вище підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи наведене, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі № 520/19500/2020 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк