Справа № 750/13597/21
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/124/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Лось А.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської Митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

в с т а н о в и в:

26.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову в.о. першого заступника начальника Сумської митниці Хом`як А.В. в справі про порушення митних правил № 0189/80500/21 від 10.11.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та закрити провадження у справі та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтуванні позову вказала, що оскаржувана постанова про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 Миткого кодексу України є необґрунтованою, винесеною з порушенням чинного законодавства, викладені у ній обставини та підстави порушення митних правил є такими, що не відповідають дійсності, а розгляд справи неповним та не об`єктивним. Зазначила, що контролюючим органом протиправно та необґрунтовано визначено (збільшено) фактурну вартість Товару в сумі 5113,00 дол. США. В Акті перевірки контролюючим органом протиправно визначено фактурну вартість Товару на підставі самостійно одержаних документів (що не надавались декларантом на підтвердження фактурної вартості), на власний розсуд віднесених контролюючим органом до доказів фактурної вартості Товару. Такими повноваженнями згідно Митного кодексу України контролюючий орган не наділений. Також вказала, що зазначення в постанові про здійснення платежів за платіжними дорученнями в тому числі за «логістичні, консультативні, транспортні послуги по доставці транспортного засобу» не відповідає нормам закону щодо складових митної вартості товару, оскільки такі послуги до неї не включаються. Будь якого умислу вчиняти будь - які дій, які направлені на порушення митних правил чи необережності в діях ОСОБА_1 не було, і в постанові та протоколі в справі про порушення митних правил, складених щодо неї відповідачем не встановлено та не доказано. Окрім цього, якщо б ОСОБА_1 не здійснила необхідні митні платежі, то митне оформлення автомобіля не відбулося б.

Відповідач подав відзив на позов у якому заперечував проти задоволення позову.

У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву у якій позов підтримала та просила справу розглядати без її участі, наголосила на пропуску строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав відзив у якому заперечував проти задоволення позову, просив про розгляд справи без його участі.

Згідно частини 4 статті 229 КАС України справа розглянута без застосування технічної фіксації.

Дослідивши матеріали судом встановлено таке.

Постановою в справі про порушення митних правил №0189/80500/21 від 10.11.2021 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених статтею 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає суму 41400 грн 93 коп. (арк.)

Оскаржувану постанову було винесено на підставі протоколу про порушення митних правил № 0189/80500/21 від 12.10.2021 за ознаками правопорушення, передбаченого ст.485 МК України (арк.).

Оскаржуваною постановою встановлено подання під час декларування за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ №UA805180/2019/023179 недостовірних відомостей про визначення митної вартості товарів, які мають значення для оподаткування при ввезенні товару на митну територію України.

Відповідно до Акту від 07.09.2021 №10/7.11-19-12/ НОМЕР_1 було встановлено умисне порушення ОСОБА_1 вимог п.2 ч.2 ст.52, ч.2 ст.53, ч.1 та 8 ст.257, п.1 ч.1 ст.289 МК України в результаті чого знижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 20.08.2019 № UA805180/2019/023179 на суму 4312 грн 60 коп.; п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого знижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість за митною декларацією від 20.08.2019 №UA805180/2019/023179 на суму 9487 грн 71 коп. (арк.).

Таким чином, актом встановлено не декларування в повному обсязі фактурної вартості товару (транспортного засобу), які фактично сплачені гр. ОСОБА_1 за товар, логістичні, консультативні, транспортні послуги по доставці транспортного засобу в контейнері за платіжними дорученнями від 12.06.2019 та 17.07.2019 на суму 3583,00 дол.США та 1530,00 дол.США відповідно у розмірі 5113,00 дол. США та що характеристики транспортного засобу ідентичні реалізованому у США та імпортованому в Україну транспортного засобу та купівлю ввезеного легкового автомобіля здійснено за ціною вищою, ніж зазначена в поданих до митного оформлення в Україні товаро-супровідних документах.

Аналізуючи надані докази і норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить таких висновків.

Відповідачем було збільшено фактурну вартість товару. Так, 20.08.2019 на підставі митної декларації № UA805180/2019/023179 ОСОБА_1 було розмитнено ввезений із США для власних потреб транспортний засіб VW JETTA, 2017 р.в., номер VIN: НОМЕР_2 . Проте, контролюючим органом протиправно визначено (збільшено) фактурну вартість Товару в сумі 5113,00 дол. США.

В Акті перевірки контролюючим органом протиправно визначено фактурну вартість Товару на підставі самостійно одержаних документів (що не надавались декларантом на підтвердження фактурної вартості), на власний розсуд віднесених контролюючим органом до доказів фактурної вартості Товару. Такими повноваженнями згідно Митного кодексу України контролюючий орган не наділений.

В той же час, відповідно до ч. 4 статті 368 (спеціальної норми глави 53 Митного кодексу України «Загальні положення щодо пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами»), «4. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.».

Отже, якщо за результатами перевірки і було б дійсно доведено недостовірність заявленої фактурної вартості товарів (на що посилається контролюючий орган в Акті), останній зобов`язаний був визначити фактурну вартість товару (зокрема і вартість витрат на страхування та доставку Товару) самостійно на підставі ціни на відповідні витрати щодо ідентичних або подібних (аналогічних) товарів. Застосований митницею метод визначення фактурної вартості товару шляхом визначення ціни на підставі самостійно одержаних первинних документів, віднесених митницею до доказів сплати вартості доставки товару, не передбачений нормами Митного кодексу України та суперечить правилам ч. 4 статті 368 Митного кодексу України.

Такі дії контролюючого органу свідчать про вихід за межі повноважень та порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Висновки Акту є необґрунтованими та безпідставними, контролюючим органом протиправно та необґрунтовано визначено (збільшено) фактурну вартість Товару в сумі 5113,00 дол. США. Так, відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, «2. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.».

При розмитненні Товару, Декларантом було подано, а митним органом прийнято як належні, усі наявні у нього документи, передбачені законом, на підтвердження митної вартості Транспортного засобу. Зокрема, на підтвердження вартості самого транспортного засобу та вартості доставки Товару декларантом було додано до митної декларації інвойс від 11.06.2019 № 24877535 на суму 3400,00 дол. США, в якому вирахувана і вказано безпосередньо сума доставки 400 дол. США (без додавання комісій агента з придбання Товару в США). Під час перевірки не спростовано фактів правильності заявленої в митній декларації фактурної вартості товару та достовірності документів, доданих до митної декларації, в тому числі щодо вартості доставки товару в сумі 400, 00 дол. США, зазначеної в інвойсі від 11.06.2019 № 24877535 на суму 3400,00 дол. США. В той же час, відповідно до змісту Акту, контролюючим органом було самостійно отримано копії інвойсів та платіжних доручень по сплаті ОСОБА_1 сум із вказівкою в призначенні платежу номеру VIN даного транспортного засобу, зокрема: від 12.06.2019 та 17.07.2019 на суму 3583,00 дол.США та 1530,00 дол.США відповідно.

А тому, орган, що проводив перевірку самостійно визначив ці суми складовими фактурної вартості товару. Проте, контролюючим органом безпосередньо не встановлено та не обґрунтовано, за що саме здійснювалась оплата згідно кожного із вищевказаних платіжних доручень окремо. Як вказано в постанові, вказані платежі були здійснені за логістичні, консультативні, транспортні послуги по доставці транспортного засобу.

Відповідно до пп. а) п.1 ч. 10 ст. 59 Митного кодексу України, «10. При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;». Відповідно до спеціальної норми глави 53 Митного кодексу України «Загальні положення щодо пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами», ч.2 ст. 368 Митного кодексу України, «При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.». Отже, складовими митної вартості Товару, що ввозиться громадянами, є вартість самого товару, а також вартість його страхування та перевезення до кордону України. Цей перелік складових вартості є виключним.

В постанові не підтверджено належними доказами, що платіжні доручення від 12.06.2019 та 17.07.2019 на суму 3583,00 дол.США та 1530,00 дол.США відповідно визначають безпосередньо складові фактурної вартості Товару, передбачені законом. Окрім того, зазначення в постанові про здійснення платежів за вищевказаними платіжними дорученнями в тому числі за «логістичні, консультативні, транспортні послуги по доставці транспортного засобу» не відповідає вищевказаним нормам закону щодо складових митної вартості товару, оскільки такі послуги до неї не включаються. Зазначення в платіжному дорученні номеру кузову транспортного засобу (Товару) та номеру контейнеру лише ідентифікує транспортний засіб, за який здійснювалась оплата комісії агенту (експортеру), і не є належним доказом оплати складових фактурної вартості Товару відповідно до ч. 2 ст. 368 Митного кодексу України.

Окрім цього, склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено чинила так, щоб уникнути сплати митних платежів ( у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості.

При цьому обставини щодо можливого надання митному органу та брокеру неправдивих відомостей під час митного оформлення автомобіля VW JETTA, 2017 р.в., які стали підставою для недоврахування відповідних податків та зборів, не могли і не залежали від волі ОСОБА_1 , оскільки митне оформлення здійснював ФОП ОСОБА_2 .

Статтею 352 МК України визначено перелік матеріалів, які можуть бути використані для підготовки висновків за результатами перевірок: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Митним кодексом України також встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.489 МК України).

Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (ст.491 МК України).

Таким чином, наведеними вище нормами законодавства встановлено обов`язок уповноваженого органу (посадової особи) в кожному конкретному випадку з`ясувати питання про те: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому такий орган (посадова особа) повинен з`ясувати наявність чи відсутність підстав для порушення справи про порушення митних правил, які визначені статтею 491 МК України, та наявність чи відсутність доказів у справі про порушення митних правил.

Відповідно до ч.1 ст.495 Митного кодексу України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

При вирішенні питання щодо наявності/відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 485 МК України слід також врахувати норми законодавства, які регулюють питання митного оформлення товарів (транспортних засобів).

Так, згідно з ч.1 ст.248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною другою ст.264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою ст. 335 МК України, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно з ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.

Документи, які підтверджують митну вартість, визначені частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Будь-які докази щодо фальсифікації поданих до митного оформлення в Україні документів, їх недійсності чи недостовірності в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту диспозиції ст. 485 МК України випливає, що суб`єктивна сторона складу вказаного порушення обумовлює вчиненням декларантом умисних дій у вигляді, зокрема, заявлення неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та особливою метою - ухилення від сплати митних платежів.

Тобто, особа при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України повинна: усвідомлювати, що вона заявляє в митній декларації відомості, які є неправдивими чи надає неправдиві документи; усвідомлювати, що її дії призведуть до ухилення від сплати митних платежів; усвідомлювати, що таке ухилення від сплати митних платежів буде неправомірним; особа повинна бажати настання наслідків своїх дій, а саме зменшення розміру митних платежів чи ухилення від їх сплати, оскільки це випливає із мети правопорушення.

При цьому, статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Усі ці ознаки характерні для умисної форми вини. Правопорушення, передбачене ст. 485 МК України не може бути вчинене з необережності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 15.07.2021 у справі 521/7970/16-а, відповідно до якої для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, зокрема, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, й наявність прямого умислу, тобто усвідомлених і цілеспрямованих дій особи, направлених на уникнення сплати митних платежів або їх сплати у меншому розмірі. Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого статтею 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносини (визначений законом порядок сплати митних платежів, податків та зборів).

Матеріали справи не місять відомостей, що свідчать про умисел позивача надати недостовірні відомості про ціну автомобіля та експортну вартість. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.522 Митного кодексу України, справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468, 469, частинами першою - п`ятою статті 470, статтями 474, 475, 477-480, частинами першою - п`ятою статті 481, статтею 485 цього Кодексу, розглядаються митними органами.

Згідно ч.1 ст.467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Згідно ст.491 Митного кодексу України, підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Постанову від 10.11.2021 винесено з порушенням строків притягнення до відповідальності. Моментом виявлення правопорушення є отримання Слобожанською митницею Держмитслужби 12.02.2021 листа Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146вих-21 (відмітка вх.2225/8.7 від 12.02.2021), яким надана інформація про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та VIN транспортного засобу), шестимісячний строк накладення стягнення закінчився 12.08.2021, проте постанова від 10.11.2021, тобто з пропуском встановленого ст. 467 МК України шестимісячного строку.

Згідно ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення, п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова про порушення митних правил №0189/80500/21 від 10.11.2021 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України закриттю.

На користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з відповідача сплачений нею судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.2, 77, 90, 242, 246, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0189/80500/21 від 10.11.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, провадження в справі про порушення митних правил закрити.

Стягнути з Сумської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.В. Карапута