Справа № 160/15483/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 грудня 2021 року Справа №160/15483/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі заяву позивача про встановлення судового контролю по справі № 160/15483/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

26.01.2021 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ухвалено рішення у справі № 160/15483/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, яким позовні вимоги задоволено частково.

09.07.2021 року постановою Третого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково; рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі №160/15483/20 скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 03 серпня 2020 року, ухвалено нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову; в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі №160/15483/20 залишено без змін.

24.11.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про встановлення судового контролю по справі № 160/15483/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що на виконання рішення суду відповідач нарахував та виплатив 4427 грн. 55 коп. Для уточнення правильності нарахування індексації військовою частиною НОМЕР_1 позивачем було 11.10.2021 року подано до відповідача заяву. У відповідь відповідач листом від 09.11.2021 за № 2121 повідомив, що згідно рішення суду ОСОБА_1 було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 4427,55 грн з урахуванням базового місяця - грудень 2015 року. Для нарахування та виплати індексації з урахуванням базового місяця - січень 2008 року немає законних підстав. Позивач вважає, що відповідач невірно визначив базовий місяць при нарахуванні індексації та тим самим не виконує рішення суду. Тому дане питання підлягає вирішенню в судовому порядку шляхом встановлення судового контролю.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2021 року розгляд заяви призначено здійснювати у порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання наявності підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд встановив та зазначає наступне.

26.01.2021 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ухвалено рішення у справі № 160/15483/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, яким позовні вимоги задоволено частково.

09.07.2021 року постановою Третого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково; рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі №160/15483/20 скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 03 серпня 2020 року, ухвалено нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову; в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі №160/15483/20 залишено без змін.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року набрало законної сили 09.07.2021 року.

Особливості судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративних справах врегульовано статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, аналіз статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень - відповідача подати звіт про виконання судового рішення є однією із форм судового контролю за виконанням ухваленого судового рішення та може бути застосовано судом під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, надати звіт про виконання судового рішення, після його надходження - розгляду поданого звіту, а за наслідками розгляду поданого звіту або в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту або накладенням штрафу на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Водночас, застосування інституту судового контролю є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі №235/7638/16-а.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002, Ромашов проти України від 27.07.2004, Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15 звертає увагу, що норма статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України Про виконавче провадження).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для його (рішення) виконання і позивачем, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення, не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Окрім того, суд звертає увагу позивача, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року по справі № 160/15483/20 відповідача було зобовязано, зокрема, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року та компенсацію втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої індексації з 01.01.201 року по 01.02.2018 року.

Отже, в даному випадку, судом не було зобовязано відповідача нарахувати та виплатити індексацію з урахуванням конкретного місяця для її обчислення.

Інших підстав для встановлення судового контролю позивачем не наведено, а судом не встановлено.

З огляду на викладене суд не знаходить достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року по справі № 160/15483/20 шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю по справі № 160/15483/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя С.І. Озерянська