Справа № 160/20103/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 грудня 2021 року Справа № 160/20103/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши в м.Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області у відмові зарахувати до пільгового стажу 2 роки 04 місяці 06 днів позивача роботи за Списком № 2 та перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п «а» ст. 13, ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - протиправними;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового Списку № 2 періоди роботи: з 30.09.2014 року по 31.01.2015 року за договором з АТ «Корум Криворізький завод гірничого обладнання»; з 19.06.2015 року по 27.06.2017 року електрозварником в ТОВ «АСС»;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з дня її призначення (24.10.2016 року) з виплатою недоплаченої суми пенсійних виплат.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/20103/21 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

01 листопада 2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу надати до суду: заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

09.12.2021 року, засобами поштового зв`язку, на усунення недоліків позовної заяви від позивача до суду надійшла позовна заява у новій редакції за змістом якої позивач просить суд:

- поновити строк звернення до суду;

- визнати дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області у відмові зарахувати до пільгового стажу 2 роки 04 місяці 06 днів позивача роботи за Списком № 2 та перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п «а» ст. 13, ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - протиправними;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового Списку № 2 періоди роботи: з 30.09.2014 року по 31.01.2015 року за договором з АТ «Корум Криворізький завод гірничого обладнання»; з 19.06.2015 року по 27.06.2017 року електрозварником в ТОВ «АСС»;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з дня її призначення (24.10.2016 року) відповідно до вимог ст. 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (25 років загального стажу, 3 роки 4 міс. + 12 років 6 міс. пільгового) з виплатою недоплаченої позивачу суми пенсійних виплат та додатково 100 грн. з березня 2021 року відповідно до ПКМ України № 127 від 22.02.2021 року.

Також додано примірник у новій редакції для відповідача.

За змістом поданої заяви позивач пояснює строк звернення до адміністративного суду не пропущеним, оскільки вважав, що держава установа - пенсійний фонд України повинні виконувати свої функції відповідно до пенсійного законодавства, а не як надумається. І тому, лише коли звернувся 14.07.2021 року із заявою «Про надання інформації» та про перерахунок пенсії за Списком № 1,2 позивачу стало відомо, що не всі періоди за Списком № 2 пенсійний фонд зарахував. Тому 06.10.2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ з заявою про перерахунок пенсії, але оскільки протягом більше ніж 15 днів не було відповіді, він звернувся до суду. Таким чином, уточнюючи позовну заяву, надавши додатково відмову перерахунку пенсії, вважає що строк звернення ним не порушений. При цьому, посилався на висновок Верховного суду № 520/11178/20 від 26.01.2021 року, № 635/7878/16-а від 15.09.2020 року. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу з боку держави. Системний аналіз частини 2 ст. 46 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень немає. Щодо строку позовної давності передбачений ст. 121 КАС України, з моменту офіційної відмови пройшов лише місяць. Відтак сформована судова практика ВП/ВС, що у разі незаконних дій суб`єкта владних повноважень, щодо невірно призначеної пенсії та відмови в її перерахунку, строк звернення до суду на підставі ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не обмежений.

Надаючи правову оцінку наведеним позивачем підставам для поновлення строку звернення до суду та доказам в обґрунтування зазначених підстав, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, та запобігає зловживанням.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, інститут строків давності в судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Положення частин 1 та 2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Слід зазначити, що суд може встановити наявність підстав для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах доводів, наведених особою, яка подала позовну заяву. При цьому з огляду на принцип правової визначеності поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі, підтверджені належними доказами, обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Поважність причин пропуску строку звернення до суду суд оцінює у кожному конкретному випадку з метою визначення правових наслідків.

Верховний Суд у постанові від 09.04.2021 по справі № 2а-279-2007 (провадження адміністративне провадження № К/9901/30588/20) зазначив, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Позивачем оскаржуються протиправні дії відповідача щодо не зарахування до його пільгового стажу за Списком №2 періодів його роботи з 30.09.2014 року по 31.01.2015 року за договором з АТ «Корум Криворізький завод гірничого обладнання»; з 19.06.2015 року по 27.06.2017 року електрозварником в ТОВ «АСС» при вирішення питання про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, а саме 24.10.2016 року.

У постанові від 01.10.2019 у справі №804/3646/18 Верховний Суд вказав, що обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є повноваженнями відповідача, які реалізовуються в процесі прийняття рішення про призначення пенсії.

Зі змісту уточненої позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що про порушення своїх прав позивач дізнався 06.08.2021 року, коли відповідач на його звернення надіслав довідку про розрахунок страхового стажу із якого стало відомо, що не всі роки зараховані до Списку № 2. Так, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області невірно розрахувало понаднормовий стаж (34 роки 05 місяців із 35 років) в той час як відповідно до ст. 13,14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» він повинен бути розрахований з 25 років. Відповідь оформлена в формі листа № 52152/01-16, але позивач вважає, що йому відмовлено в зарахуванні вказаних періодів до пільгового стажу за Списком № 2, однак до суду позивач звернувся 20.10.2021 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, встановленого для звернення до адміністративного суду, більш як через 4 роки 11 місяців (дата призначення пенсії 24.10.2016 року), оскільки пенсійні виплати є періодичним щомісячним платежем.

Суд повторно зауважує, листування державними органами, з позивачем не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки ця обставина не є непереборною та такою, що унеможливила своєчасне звернення до суду (постанова Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 826/14417/18).

Як вбачається із уточненої позовної заяви, наданої на виконання вимог ухвали суду від 01.11.2021 року, позивач хоча і просить поновити строк звернення до суду, проте зазначає про безпідставність в даному випадку надання такої заяви, при цьому не наводить жодних підстав, що стали причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, таке посилання позивача в заяві на не обмеження строком звернення до суду з даним позовом, суд вважає безпідставним, оскільки строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Таким чином, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, та, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Суд звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19.

Позивач не надав будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи, що позивачем не наведено обставин та не надано відповідних доказів на їх підтвердження, які б свідчили про виникнення об`єктивних перешкод в реалізації позивачем права на звернення до суду за захистом порушених прав у спірних правовідносинах в межах строку звернення до суду, установленого законом, а наведені причини пропуску строку є неповажними, позовну заяву належить повернути у відповідності до приписів ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України .

Одночасно, суд зауважує, що окремої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших поважних причин його пропуску, як то зазначено в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року, позивачем разом з уточненою позовною заявою, на вимогу суду не надано.

Згідно п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, слід зазначити, що повернення позовної заяви не призводить до ситуації, коли особа позбавляється права на судовий захист, оскільки це не перешкоджає позивачу повторно звернутись до суд після усунення обставин, які послугували підставою для повернення позовної заяви.

У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, ухвала постановлена в перший робочий день судді 20 грудня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Визнати підстави пропуску строку звернення до суду неповажними та повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.5 п. 15 Розділу ІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко