Справа № 716/1923/21
Суддя: Пухарєва    О. В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 716/1923/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2021 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.

за участю секретаря судових засідань Кульки О.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРП ВП №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області капрала Луцюка Михайла Івановича, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з вищезазначеним адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову серії БАБ №372346 від 15.09.2021 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.09.2021 поліцейським СРП ВП №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області Луцюком М.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №3723460, якою позивачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. Згідно постанови, суть порушення полягає у тому, що при перевірці документів виявилося, що ОСОБА_1 не має при собі посвідчення водія, чим порушила п. 2.1 а) ПДР України.

Позивачка вважає що вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Вона не порушувала Правил дорожнього руху, після зупинки поліцейським її транспортного засобу та вимоги пред`явити посвідчення водія вона показала йому електронну версію документа в мобільному телефоні в додатку «Дія». Також вона посилається на складання оскаржуваної постанови без її участі та не вручення їй копії зазначеного документа.

До суду надійшов відзив, у якому відповідач Головне управління національної поліції в Чернівецькій області просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на доводи та обставини, викладені в ньому.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, що пред`являла працівникам поліції водійське посвідчення у додатку «Дія», дані якого повністю співпадають з посвідченням водія та зазначені в постанові про адміністративне правопорушення. Проте поліцейський на місці зупинки не зміг відсканувати QR код та повідомив, що електронне посвідчення водія він не сприймає як документ про право керування транспортним засобом.

Відповідач капрал Луцюк М.І. та представник відповідача - Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, будучи належним чином повідомленими про дату і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, врахувавши відзив представника відповідачів, дослідивши матеріали позовної заяви, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.09.2021 інспектором СРП ВП №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області капралом Луцюком М.І. винесено постанову по справі про адміністративне

правопорушення серії БАБ №372346, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Згідно постанови, суть порушення полягає у тому, що 15.09.2021 о 23 годині 20 хвилин водійка ОСОБА_1 керувала транспортним засобом LAND ROVER, д.н.з. НОМЕР_1 та була зупинена за порушення ПДР України п.п.9.2 б). В ході перевірки документів, виявилося, що гр. ОСОБА_1 не має при собі посвідчення водія, чим порушила п.2.1 а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно з п.п. «а» п.2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України №956 від 23.10.2019 «Про реалізацію експериментального проекту щодо застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу» затверджено «Порядок застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу» (далі Порядок).

Вказаний Порядок визначає процедуру замовлення, формування, пред`явлення та перевірки електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

У цьому Порядку під термінами електронне посвідчення водія (далі - е-посвідчення) та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (далі - е-свідоцтво) слід розуміти цифрове відображення виданих особі національного посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом), який забезпечує перехід за посиланням на відповідний підтвердний запис в електронних ресурсах єдиної інформаційної системи МВС.

Частиною 3 зазначеного Порядку визначено, що особа, яка в установленому законодавством порядку отримала посвідчення водія та/або свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, має право замовити е-посвідчення та е-свідоцтво. Для замовлення е-посвідчення та/або е-свідоцтва така особа повинна завантажити на смартфон мобільний додаток Єдиного державного веб-порталу електронних послуг Дія та пройти електронну ідентифікацію.

Згідно з ч. 4 Порядку: Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Дія, на підставі відомостей про видані особі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що містяться в єдиній інформаційній системі МВС.

Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються автоматично за наявності в єдиній інформаційній системі МВС усіх відомостей, зазначених у посвідченні водія та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в тому числі відцифрованого образу обличчя особи для формування е-посвідчення.

Частиною 6 та 7 Порядку визначено, що Е-посвідчення та е-свідоцтво пред`являються власником транспортного засобу на смартфоні без додаткового пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу.

Поліцейський проводить перевірку достовірності пред`явлених особою е-посвідчення та е-свідоцтва за допомогою технічних засобів, зокрема з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду) та відомостей з єдиної інформаційної системи МВС.

Зазначена вище постанова набрала чинності 29 листопада 2019 року та опублікована в газеті «Урядовому кур`єр» № 230 від 29 листопада 2019 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачкою зазначено і це підтверджено в судовому засіданні, що на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія, нею пред`явлено на мобільному телефоні «Samsung» А51 Е-посвідчення водія.

Відповідачами не спростовано цю обставину, а саме, що позивачка пред`явила для ознайомлення інспектору поліції посвідчення водія відповідної категорії, скориставшись мобільним додатком Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Дія». Крім того, відповідачем не подано жодного доказу того, що на момент пред`явлення позивачкою посвідчення водія в електронному вигляді вона не була зареєстрованою у мобільному додатку «Дія».

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Приписами ст.280 КАСУ визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як свідчать матеріали справи, при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення поліцейським не були з`ясовані вказані обставини.

У відповідності до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечуючи проти позову, відповідачами не надано суду будь-яких належних і допустимих доказів, з допомогою яких би було зафіксовано вимогу поліцейського щодо пред`явлення ОСОБА_1 для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом, відсутність при собі або не пред`явлення нею електронного посвідчення водія, проте оскаржувана постанова складена щодо відсутності при собі у ОСОБА_1 посвідчення водія.

Крім того, відповідачами ніяким чином не обґрунтовано наявності відомостей щодо водійського посвідчення НОМЕР_2 , які зафіксовані в оскаржуваній постанові, а саме походження цих даних та номер посвідчення.

За таких умов у суду відсутня можливість перевірити обставину керування транспортним засобом особою, а саме ОСОБА_1 , яка не мала при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії або не пред`явила електронне посвідчення водія.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, у разі наявності заперечень щодо адміністративного позову, суб`єкт владних повноважень повинен шляхом надання належних та допустимих доказів довести правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Однак, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивачка не мала при собі або не пред`явила на вимогу інспектора посвідчення водія, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії або не пред`явила електронне посвідчення водія, чим порушила п. 2.1.а) ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем суду не надано.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивачка допустила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, отже суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи про

адміністративне правопорушення, а позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачка при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатила судовий збір в розмірі 454,00 гривні, а відповідач в даній справі поліцейський СРП ВП №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області капрал Луцюк М.І. є посадовою особою Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, то судовий збір в зазначеному розмірі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань саме цієї юридичної особи на користь позивачки.

На підставі ст.ст. 245, 251, 258, 268, 285 КУпАП, керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 139, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №372346 від 15.09.2021, винесену відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 454,00 гривень у відшкодування судових витрат за сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.12.2021.

Суддя О.Пухарєва