Справа № 200/14512/21
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 р. Справа№200/14512/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Буряк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Донецького апеляційного суду (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України (далі ДСА України) про:

- визнання протиправними дій Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

зобов`язання Донецького апеляційного суду провести нарахування суддівської винагороди судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування будь-яких обмежень, передбачених ч. 3 ст. 29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний. бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 включно з урахуванням раніше виплачених сум, що складає 396 839,67 грн.;

стягнення з Донецького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду у розмірі 396 839,67 грн.

Також позивачка просить суд звернути до негайного виконання рішення суду у межах виплати суддівської винагороди за 1 місяць.

Розгляд справи просила здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка працює на посаді судді Донецького апеляційного суду. За період з 18.04.2020 по 28.08.2020 їй нараховано суддівську винагороду у розмірі, який не відповідає положенням Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Норма Закону України №553-ІХ від 13.04.2020 "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", якою доповнено Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" статтею 29 та встановлено на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, обмеження нарахування суддівської винагороди у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020, не відповідає Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а тому законодавче обмеження не може бути застосовано для нарахування й виплати позивачці розміру суддівської винагороди за спірний період, про що також вказано у рішенні Конституційного суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Залучено до участі у справі в якості другого відповідача - ДСА України (далі відповідач-2).

Сторони у справі з клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) до суду не звертались.

Відповідачем-1 надано відзив на позовну заяву, де висловлено заперечення проти вимог позовної заяви, з огляду на таке. За період з 18.04.2020 до 28.08.2020 положення частини 1, 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-IX) були чинними і на підставі них здійснювалось нарахування та виплата позивачці суддівської винагороди. Тому, відповідач, як розпорядник коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для виплати у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

ДСА України, у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву надано не було, що розгляду справи не перешкоджає, суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. (ч. 6 ст. 162 КАС України)

Судом установлено такі фактичні обставини справи.

Указом Президента України від 11.11.2002 позивачку призначено на посаду судді Новоазовського районного суду Донецької області. Постановою Верховної Ради України від 22.09.2011 № 3784-VI ОСОБА_1 обрано суддею апеляційного суду Донецької області. Указом Президента України «Про переведення суддів» від 28.09.2018 № 297/2018 позивачку переведено на посаду судді Донецького апеляційного суду.

Вказані обставини, у відповідній частині, підтверджено довідкою Донецького апеляційного суду від 19.10.2021 № 41.

Відповідно довідки Донецького апеляційного суду від 19.10.2021 № 3.11-16/176/2021 розрахована сума суддівської винагороди без урахування обмежень складає: квітень 184 976,00 грн.; травень 277 464,00 грн.; червень 2020 92 488,00 грн.; липень 2020 року 569 642,00 грн.; разом 1 124 570,00 грн. Сума застосованого обмеження 396 839,67 грн.

Як стверджує відповідач-1 наказом в.о. голови Донецького апеляційного суду «Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду» від 27.04.2020 № 207/к зобов`язано відділ планово-фінансової діяльності, обліку та звітності Донецького апеляційного суду здійснювати з 18.04.2020 та на період завершення місяця, у якому відміняється карантин установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати установленої на 01.01.2020. При цьому в зазначеному максимальному розмірі зобов`язано не враховувати суму допомоги з тимчасової непрацездатності, допомоги на оздоровлення та оплату щорічної відпустки.

Наказом голови Донецького апеляційного суду «Про скасування обмежень нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду від 31.08.2020 № 590/к скасовано з 28.08.2020 обмеження нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду, що були встановлені наказом від 27.04.2020 № 207/к.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем-1 надано такі письмові докази у справі.

Довідку б/н, б/д, за змістом якої повідомлено, що відповідно до кошторису на 2020 рік кошторисні призначення за КЕКВ 2111 складали 110 274 700,00 грн. Річний фонд суддівської винагороди на 2020 рік складав 98 042 990,60 грн., а заробітна плата працівників апарату (тільки обов`язкові виплати без урахування премії та надбавки за інтенсивність праці) складала 22 288 181,99 грн. Дефіцит кошторисних призначень для виплати заробітної плати працівникам апарату суду без стимулюючих виплат на початок 2020 року складав 10 056 472,59 грн. Протягом січня-травня 2020 року відповідно до довідок про зміни до кошторису було додатково виділено 6 995 900,00 грн., що не покривало дефіцит кошторисних призначень. Кошти, які не виплачувались суддям відповідно до Закону № 553-ІХ були нараховані та виплачені працівникам апарату суду.

Довідкою Донецького апеляційного суду від 17.12.2021 № 3.11-16/197/21 засвідчено, що сума обмеження за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 становить 396 839,67 грн.

Надані сторонами у справі письмові докази досліджені судом у порядку ст. 211 КАС України.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. (ст. 1 Конституції України)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частинами першою-другою статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1174-VІІІ) базовий розмір посадового окладу судді становить: 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 553-IX), згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-ІХ) доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту: «установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша).

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті; частина третя).

Конституційний Суд України Рішенням від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частин першої, третьої статті 29 Закону № 294-ІХ зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 553-IX. Указані положення законів № 294-ІХ та № 553-IX визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3 березня 2020 року Верховний Суд ухвалив постанову у справі № 340/1916/20 за схожих фактичних обставин справи і правового регулювання спірних відносин. У розрізі встановлених обставин справи № 340/1916/20 Верховний Суд висловив правову позицію з приводу застосування положень статті 135 Закону № 1402-VІІІ при виплаті суддівської винагороди (у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року), усуваючи таким чином правову колізію, яка виникла у зв`язку із набранням чинності положень Закону №553-ІХ, яким Закон № 294-ІХ було доповнено статтею 29.

Так, Верховний Суд зазначив, що розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VІІІ, який, з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України (пункт 54). Зміни до цього Закону в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який мовиться у позовній заяві (з квітня по травень 2020 року) не вносилися, тож законних підстав для обмеження її виплати (десятьма прожитковими мінімумами) не було (пункт 55).

Щодо Закону № 553-ІХ (яким внесено зміни до Закону № 294-ІХ, зокрема доповнено його статтею 29 (пункт 10 розділу І Закону № 553-ІХ), то у розрізі наведених вище міркувань та правового регулювання спірних відносин колегія суддів зазначає, що цей Закон, позаяк він не є законом про судоустрій, ним чи іншим законом не вносилися зміни до Закону № 1402-VІІІ (стосовно розміру суддівської винагороди), не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом № 553-ІХ, має вирішуватися на користь Закону № 1402-VІІІ (пункт 56). <…> Для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VІІІ, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ). Ще раз підкреслюємо, що Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» Закону № 1402-VІІІ, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх) (пункт 58).

Отже, обмеження суддівської винагороди десятьма прожитковими мінімумами протягом квітня-серпня 2020 року, з огляду на висловлену правову позицію Верховного Суду, було неправомірним. А тому наявні правові підстави для визнання дій Донецького апеляційного суду щодо виплати позивачці суддівської винагороди у розмірі визначеному ст. 29 Законом № 553-IX протиправними.

Щодо належного відповідача за цим позовом і обраного способу захисту порушеного права, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VІІІ, Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА.

Відповідно до статті 149 Закону №1402-VІІІ суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року справа № 520/11205/2020 зазначено: «В обсязі встановлених в цій справі обставин, колегія суддів не має підстав у категоричній формі стверджувати, що обсяг асигнувань відповідачу було зменшено після набрання чинності Законом №553-ІХ, адже суди попередніх інстанцій не досліджували обставин справи в цій площині. Водночас згадане правове регулювання щодо виплати суддівської винагороди в межах видатків державного бюджету (на ці потреби) дає підстави вважати, що застосування (відповідачем) обмежень, передбачених статтею 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) при виплаті позивачу суддівської винагороди, могло бути обумовлено, окрім іншого, меншим обсягом бюджетних асигнувань відповідачеві на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду), що своєю чергою передбачає безпосередню участь також і ДСА України у цьому процесі (мається на увазі виділення відповідному суду бюджетних коштів на виплату суддівської винагороди).

Таким чином, для правильного вирішення цієї справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав судам попередніх інстанцій потрібно з`ясувати також участь ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні обмежень при виплаті суддівської винагороди, передбачених частинами першою, третьою статті 29 Закону №294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), відтак визначити правовий статус цього державного органу в адміністративному спорі - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору чи відповідач (другий відповідач).

У цьому зв`язку потрібно пояснити, що причиною невиплати позивачу суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду може бути недостатність виділених відповідачу коштів (бюджетних асигнувань) на ці потреби. У такому випадку невиплату суддівської винагороди в повному обсязі можна пов`язувати із діяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону № 1402-VIII), відповідно як суб`єкта владних повноважень, рішеннями/діями якого порушено право особи (судді).

Водночас у вимірі обставин цієї справи не можемо заперечити існування ситуації, коли ДСА України виділила відповідачу достатньо коштів для виплати суддівської винагороди (зокрема й позивачу) з урахуванням вимог статті 135 Закону № 1402-VIII (затвердивши відповідний кошторис), але відповідач натомість розпорядився цими коштами з урахуванням обмежень, які встановлені статтею 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ). Тоді є підстави стверджувати, що невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі, як наслідок виникнення заборгованості з її виплати (перед позивачем), є результатом дій/рішень відповідача, а тому спосіб захисту повинен співвідноситися/пов`язуватися з цими діями та їх наслідками.».

Судом на підставі наданих відповідачем-1 письмових доказів, зокрема, довідки Донецього апеляційного суду б/н, б/д установлено, що дефіцит кошторисних призначень торкався виплат заробітної плати працівникам суду. З метою покриття вказаного дефіциту протягом січня-травня 2020 року, відповідно до довідок про зміни до кошторису було додатково виділено грошові кошти. Водночас, кошти, які не виплачувались суддям відповідно до Закону № 553-ІХ були нараховані та виплачені апарату суду.

Отже, судом установлено відсутність підстав вважати, що ДСА України зменшено відповідачу-1 видатки на виплату суддівської винагороди внаслідок запровадження обмежень Законом № 553-ІХ. Натомість, відповідачем-1 підтверджено, що кошти, які не виплачувались суддям відповідно до Закону № 553-ІХ були нараховані та виплачені апарату суду.

При цьому суд наголошує на правовій презумпції винуватості суб`єкта владних повноважень у адміністративному судочинстві, яка викладена законодавцем у нормі ч. 2 ст. 77 КАС України: «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.».

Звідси, оскаржувані дії, що вчинені відповідачем-1 як розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, не були наслідком внесених змін у кошторис бюджетної установи (Донецького апеляційного суду), а їх протиправність обумовлена тим, що вони ґрунтувалися на помилковому застосуванні норм Закону при визначенні розміру суддівської винагороди, а саме не застосуванні статті 135 Закону № 1402-VIII.

Частинами 2, 4 ст. 9 КАС України установлено, що Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З огляду на викладене, з урахуванням чинної практики Верховного Суду, належним способом захисту у ситуації, що склалась буде зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у розмірі 396 839,67 грн. з відрахуванням з вказаної суми обов`язкових податків та зборів. При цьому сума невиплаченої суддівської винагороди не є спірною та визнається як позивачем, так і відповідачем-1. Заперечення відповідача з даного приводу відсутні. Отже, визначення вказаної суми у резолютивній частині рішення не є порушенням дискреційних повноважень відповідача-1 (як роботодавця) на нарахування та виплату суддівської винагороди.

Крім того, суд звертає увагу, що наказом голови Донецького апеляційного суду «Про скасування обмежень нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду від 31.08.2020 № 590/к скасовано з 28.08.2020 обмеження нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду, що були встановлені наказом від 27.04.2020 № 207/к, отже обґрунтованим є встановлення періоду порушеного права з 18.04.2020 по 27.08.2020 (кінцева дата входить до зазначеного строку).

Доцільно зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Водночас, з наявних у матеріалах справи доказів суд позбавлений можливості достаменно встановити чи нараховувалась позивачці суддівська винагорода у повному обсязі за спірний період, позаяк встановлено факт невиплати такої у належному розмірі. Тому, первинно суддівська винагорода має бути нарахована у визначеному Законом обсязі, а щодо способу захисту шляхом зобов`язання відповідача-1 виплатити чи стягнення з останнього, суд, вважає, що більш дієвим та ефективним є виконання судового рішення у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (за відсутності добровільного виконання рішення суду).

Також суд вважає за належне звернути увагу на таке.

Верховним Судом у постановах від 14.12.2021 справа № 120/5236/20-а та від 21.12.2021 справа № 140/15762/20 зазначено: «… у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. У цьому зв`язку треба зауважити також, що, враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тут маємо на увазі - з ДСА).».

Оскільки у межах даної справи суд дійшов висновку, що належним способом захисту буде зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачці невиплачену суддівську винагороду на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", то відповідно відсутні підстави стягувати кошти за рахунок їх списання з бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів».

Щодо позовної вимоги про звернення до негайного виконання рішення суду у межах виплати суддівської винагороди за 1 місяць.

Стаття 371 КАС України.

1. Негайно виконуються рішення суду про: 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки рішення суду має зобов`язальний характер, присудження до стягнення суддівської винагороди не відбувається, то немає підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України.

На підставі викладеного суд вважає, що позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправними дій Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону № 553 та зобов`язання Донецького апеляційного суду нарахувати й виплатити суддівську винагороду судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 135 Закону № 1402 без застосування обмежень, передбачених ч. 3 ст. 29 Закону № 553 з урахуванням раніше виплачених сум, що складає 396 839,67 грн. та з утриманням при виплаті передбачених законом податків і зборів.

Підстави для розподілу судового збору відсутні, оскільки позивачка звільнена від його сплати. Про інші судові витрати суду не заявлено. (ст. 139 КАС України)

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Донецького апеляційного суду (87515, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 1-а, ), Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Зобов`язати Донецький апеляційний суд провести нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 по 27.08.2020, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум й з утриманням при виплаті передбачених законом податків і зборів у розмірі 396 839,67 грн. (триста дев`яносто шість тисяч вісімсот тридцять дев`ять).

У решті вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2021 року.

Суддя І.В. Буряк