Справа № 154/551/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 154/551/21 пров. № А/857/20774/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил за апеляційною скаргою Волинської митниці Державної митної служби України на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 вересня 2021 року (суддя першої інстанції Каліщук А.А., м. Володимир-Волинський)

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовом до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил № 4427/20500/18 від 19.09.2018 та закриття справи.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 вересня 2021 року поновлено позивачу строк звернення до суду; позов задоволено частково. Скасовано постанову в справі про порушення митних правил №4427/20500/18 від 19.09.2018, винесену в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацьким Є.С. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України і закрити справу про адміністративне правопорушення. В решті позову відмовлено.

Не погодившись рішенням суду, вважаючи таке незаконним, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням матеріального та процесуального права, його оскаржила Волинська митниця Державної митної служби України. Просить скасувати рішення від 30.09.2021 та ухвалити нове про відмову у позові. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що громадянин України ОСОБА_1 , який станом на 14.06.2016 працював директором ТзОВ "ІНСАЙДЕР 15" через декларанта Ф.О.П. ОСОБА_2 під час митного оформлення товару «вантажний автомобіль марки «Renault Master», кузов № НОМЕР_1 вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 23 273,03 грн., тобто заявив в митній декларації № 205020003/2016/001526 від 14.06.2016 неправдиві відомості щодо відправника та одержувача товару, неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості. За даним фактом інспектором митниці складено протокол про порушення митних правил від 15.08.2018 року №4427/20500/18 за ст.485 Митного кодексу України. При цьому, виявлення факту порушення митних правил та встановлення ознак останнього стало можливим лише після отримання відповіді митних органів Литовської Республіки №(20.4/15)ЗВ-2273 від 06.03.2018. Згідно товаросупровідних документів, наданих митними органами Литовської Республіки, а саме рахунку-фактури від 11.06.2016 серії VSM № 0000302 автомобіль марки «Renault Master», кузов № НОМЕР_1 був проданий компанією UAB «VESEMA» за ціною 6 600 Євро. Відповідно до рахунку-фактури (invoice) від 01.06.2016 № 0134/11/06/2016 автомобіль марки «Renault Master», кузов № НОМЕР_1 слідував з компанії «Bentcross Sales LP» в адресу ТзОВ «ІНСАЙДЕР 15» за ціною 4010 Євро. Разом з тим, транспортний засіб, що був проданий та оформлений на експорт 11.06.2016 за ціною 6 600 Євро згідно офіційних документів, наданих митними органами Литовської Республіки, згідно наданих позивачем документів для здійснення митного контролю та митного оформлення останнього проданий 01.06.2016 за ціною 4 100 Євро.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання повідомлення на номер телефону, зазначений ним у матеріалах справи, вказане повідомлення прийняте ним 21.12.2021 о 16:25 год, що підтверджено телефонограмою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до митної декларації типу ІМ40ДЕ №205020003/2016/001526 від 14.06.2016 проведено митне оформлення товару «Моторний транспортний засіб для перевезення вантажів марки «Renault» модель «Master» номер кузова НОМЕР_1 , загальна кількість місць - 3, календарний рік виготовлення 2012, модельний рік виготовлення 2012, який відповідно до рахунку фактури (invoice) від 01.06.2016 №0134/11/06/2016 слідував з компанії «Bentcross Sales LP», Ѕ 35 Taits Lane Dundee DD 2 1DZ Scotland UK до ТЗОВ «Інсайдер 15» 43025, вул. Словацького, 30, оф.3, м. Луцьк, Волинська область, Україна ЄДРПОУ .

Митне декларування транспортного засобу марки «Renault» модель «Master» здійснював декларант ОСОБА_3 та для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу подав електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № №UA205020003/2016/001526 від 14.06.2016 та рахунок-фактуру від 01.06.2016 № 0134/11/06/2016, відповідно до якого вартість товару становить 4010 Євро.

За митне оформлення даного транспортного засобу було сплачено митні платежі в загальній сумі 37 699,84 гривні.

Листом ДФС України від 10.07.2018 до Волинської митниці ДФС надійшло звернення митних логанів Литовської Республіки щодо підтвердження факту ввезення на територію України та митного оформлення вантажного автомобіля «Renault» модель «Master».

За результатами проведеного опрацювання зазначеного звернення встановлено, що вантажний автомобіль марки «Renault» модель «Master» відповідно до рахунку-фактури від 11.06.2016 за експортною декларацією від 11.06.2016 був проданий громадянину ОСОБА_4 за 6600 Євро, а тому ОСОБА_1 повинен був сплатити митні платежі в сумі 60 972,87 гривні.

19.09.2018 постановою у справі про порушення митних правил № 4427/20500/18 ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні митних правил, передбачених ст. 485 МК України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів на суму 69 819,09 гривень.

Із вказаної постанови видно, що підставою накладення на позивача стягнення стало вчинення ОСОБА_1 під час митного оформлення товару транспортного засобу марки «Рено» дій спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів в сумі 23273,03 грн. шляхом подання в митній декларації №UA205020003/2016/001526 від 14.06.2016 неправдивих відомостей щодо відправника та одержувача товару, неправдивих відомостей необхідних для визначення митної вартості товару (вартості транспортного засобу).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні митного оформлення автомобіля позивач не вчиняв жодних дій, спрямованих на зменшення розміру митних платежів за розмитнення зазначеного вище автомобіля. Таким чином, відповідач під час розгляду справи про порушення позивачем митних правил не встановив і не довів належними доказами наявності саме в діях позивача складу зазначеного порушення і наявності його вини. Позивачем не вчинено жодних умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Таким чином, в діях позивача відсутній склад порушення митних правил, передбачений ст.485 МК України, оскільки він не вчиняв жодних дій і у нього не було жодного умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а рішення про притягнення позивача до відповідальності є необґрунтованим, прийняте за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення. Крім того, позивач не знав про наявність даної постанови і дізнався про неї лише 03.02.2021, що не спростовано жодними доказами відповідача, а тому позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, яки відповідно до ст. 121 КАС України слід поновити.

Надаючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 485 МК України, в редакції чинній на час ввезення транспортного засобу позивачем (далі МК України), встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно частини першої статті 9 КУпП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статті 10 КУпП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України (в редакції чинній на час ввезення транспортного засобу позивачем) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною 3 статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. (частини 5, 6 статті 264 МК України)

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України (частина перша статті 51 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 335 МК України разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; транспортні (перевізні) документи; комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; у разі необхідності документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); у випадках, передбачених цим Кодексом, документи, що підтверджують країну походження товару; у разі необхідності документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; у разі необхідності документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; у разі необхідності документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митне декларування транспортного засобу марки «Renault» модель «Master» здійснював декларант ОСОБА_3 . Для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу подано електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № №UA205020003/2016/001526 від 14.06.2016 та рахунок-фактуру від 01.06.2016 № 0134/11/06/2016, відповідно до якого вартість даного транспортного засобу становить 4010 Євро. Зазначено, що даний автомобіль слідував із «Bentcross Sales LP», Ѕ 35 Taits Lane Dundee DD 2 1DZ Scotland UK до ТЗОВ «Інсайдер 15» 43025, вул. Словацького, 30, оф.3, м. Луцьк, Волинська область, Україна.

Отже, під час здійснення митного оформлення вищевказаного автомобіля декларант вказав вартість транспортного засобу, відправника та одержувача товару, виходячи з рахунку-фактури.

Разом з тим, інших документів, котрі б давали декларанту об`єктивні підстави вказати іншу вартість транспортного засобу, назву відправника та одержувача товару, на день митного оформлення не було.

Крім того, при проведенні митного оформлення 14.06.2016 ніяких порушень зі сторони ОСОБА_5 не вбачалось, відповідач провів митне оформлення за наданими документами і не виникало жодних сумнівів щодо поданих документів.

Доказів фальсифікації поданих до митного оформлення документів суду подане не було.

Також при здійсненні митного оформлення відомості про відправника, одержувача та вартість транспортного засобу вказані декларантом на підставі рахунку-фактури №0134/11/06/2016, які були надані митному органу.

Отже, при проходженні митних формальностей при ввезенні вищевказаного транспортного засіб на митну територію України були подані необхідні документи, які не викликали сумніву як щодо порядку їх заповнення так і щодо їх змісту, а тому отримані від митних органів Литовської Республіки документи, не є самодостатніми, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у діях позивача умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та вартості товару.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у судовому рішенні за результатами розгляду справи обов`язково повинен бути дотриманий критерій переконливості, так як для встановлення обставин у справі при її вирішенні необхідно, щоб докази однієї сторони переконували у наявності цих обставин більше, ніж докази іншої сторони переконували у протилежному.

За таких обставин, аналізуючи вимоги частини 1 статті 486, статті 489 МК України, щодо з`ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, а також приписів частини 1 статті 466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, вимог пунктів 2 та 3 частини 1 статті 531 МК України, щодо підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про скасування постанови у справі про порушення митних правил №4427/20500/18 від 19.09.2018 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України і закриття справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтована поновлено позивачу строк звернення до суду, оскільки позивач не знав про наявність спірної постанови і дізнався про неї лише 03.02.2021, що не спростовано жодними доказами відповідача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 вересня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар