Справа № 460/8763/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/8763/20 пров. № А/857/20068/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р.; Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Даліс Аутомотів Груп" та Поліської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року, прийняте суддею Нор У.М. в м. Рівне, о 11 годиині 53 хвилині, повний текст складено 17 серпня 2021 року, у справі № 460/8763/20 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Даліс Аутомотів Груп" до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року, ТзОВ "Даліс Аутомотів Груп" звернулося з позовом до Поліської митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA204120/2020/000280/2 від 09.09.2020, № UA204120/2020/000346/2 від 21.10.2020.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем надано усі належні документи для застосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною контакту. Проте, митним органом декларанта зобов`язано надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, з таких причин: наявність оформлень аналогічних товарів в базі ЄАІС Держмитслужби згідно інших МД за вищим рівнем митної вартості, а також розбіжності у долучених для митного оформлення документах. Надалі відповідачем винесене Рішення про коригування митної вартості товарів № UA204120/2020/000280/2 від 09.09.2020.

Декларантом 20.10.2020 подано до Поліської митниці Держмитслужби ще одну митну декларацію № UA204120/2020/100954 для митного оформлення товару: елементів підвіски автомобілів відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту № TR2018/05/16 від 16.05.2019 на загальну суму 30 351,77 Євро. Однак, відповідач зобов`язав декларанта позивача надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, з причин розбіжностей та неточностей у заявлених документах.

21.10.2020 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за № UA204120/2020/000346/2 та видав картку відмови в прийнятті митної декларації № UA204120/2020/01686.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Поліської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA204120/2020/000280/2 від 09.09.2020, № UA204120/2020/000346/2 від 21.10.2020.

Стягнуто на користь товариства за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби судовий збір у розмірі 4204, 00 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржили ТзОВ "Даліс Аутомотів Груп" та Поліська митниця Держмитслужби, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач не погоджується з судом першої інстанції в частині відмовив у стягненні витрат на надання правничої допомоги в сумі 6300 грн та витрат, пов`язаних із залученням перекладача в сумі 8340 грн. Вказує, що суду надано всі необхідні документи на підтвердження понесених позивачем витрат.

Просить змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат, а саме викласти абзац 3 резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Даліс Аутомотів Груп" за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби судовий збір у розмірі 4204, 00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6300 грн, витрати на послуги перекладача у розмірі 8340 грн.».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, поданих до митного оформлення за МД № UA204120/2020/100954 та МД № UA204120/2020/080211, в наданих документах було встановлено розбіжності, з метою підтвердження інформації щодо заявленої митної вартості, яка міститься в документах, поданих разом з митною декларацією, митницею направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи. Проте, декларантом було повідомлено про відсутність запитуваних документів.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу позивача просить залишити без задоволення, а рішення суду в частині стягнення судових витрат - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, який просить задоволити апеляційну скаргу товариства, розглянувши та обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 16.05.2018 між ТОВ «Даліс Аутомотів Груп» і компанією «A.R.M. OTOMOTTV DIS TICARETPAZARLAMA A.S.» укладений контракт № TR2018/05/16 на поставку автомобільних запасних частин (п. 1.1 контракту).

Згідно з пунктом 3.1 цього контракту по кожній поставці сторони домовляються про терміни поставки, які підтверджуються у відповідному інвойсі на підставі правил Incoterms 2010. Умови поставки DAP Луцьк, Україна якщо інше не вказано в інвойсі.

Пунктом 4.1 контракту передбачено, що способом оплати за товар є передоплата в розмірі 100% від суми проформи-інвойсу протягом 15 днів з дати виставлення рахунку чи шляхом відстрочки платежу на 60 днів з дати інвойсу після спільного погодження між сторонами контракту.

Надалі, товариством з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» подано до Поліської митниці митну декларацію від 07.09.2020 UA204120/2020/0870211 щодо митного оформлення товару запасних частин для автомобілів на загальну суму 32387,97 Євро відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту № TR2018/05/16 від 16.05.2019, укладеного з компанією «A.R.M. OTOMOTTV DIS TICARETPAZARLAMA A.S.» (далі по тексту - Контракт).

До митної декларації надані наступні документи: інвойс IHR148 від 26.08.2020 на суму 19854,58 Євро; інвойс IHR149 від 26.08.2020 на суму 12533,39 Євро; автотранспортна накладна (CMR) № 0090916 від 29.08.2020; сертифікат про походження товару D 0200351 від 26.08.2020; прейскурант (прайс-лист) виробника товару; зовнішньоекономічний договір № TR2018/05/16 від 16.05.2018; додаткова угода до контракту № 1 від 27.08.2019; копія митної декларації країни відправлення 20341300ЕХ528640 від 26.08.2020.

07.09.2020 Поліська митниця надіслала позивачу вимогу щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару: висновки про вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, виписку з бухгалтерської документації, прайс - листи, каталоги та інші.

08.09.2020 позивачем додатково було надано Поліській митниці такі документи: листи постачальника, каталог виробника товару, митну декларацію, інвойси та банківську виписку по минулому розмитненню, заяву декларанта про оформлення на підставі наявних документів, що не заперечується відповідачем.

Зокрема, компанія «A.R.M. OTOMOTTV DIS TICARETPAZARLAMA A.S.» у листі від 07.09.2020 повідомила, що номер 471/1 вказаний у експортній декларації на товар не являється номером Е-фактури. Даний номер вводиться при створенні декларації на основі номера Е-фактури IHR149 від 26.08.2020.

09.09.2020 Поліська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UА204120/2020/000280/2 та видала картку відмови в прийнятті митної декларації № UА204120/2020/01319.

У рішенні № UА204120/2020/000280/2 вказано, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, поданих до митного оформлення за МД № UA204120/2020/0870211, в наданих документах було встановлено наступні розбіжності та неточності:

- до митного оформлення подано фактуру інвойс IHR148 від 26.08.2020 та інвойс IHR149 від 26.08.2020 а в декларації країни відправлення 20341300ЕХ528640 від 26.08.2020 зазначена 471/1, 467/1;

- додатково наданий платіжний документ неможливо поширити на заявлену партію товарів, оскільки оплата здійснена на підставі інвойсу № IHR098, IHR097 від 26.08.2020.

Митниця підтверджує володіння інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів правильності визначення митної вартості товарів та до прийняття рішення про коригування митної вартості: товару № 2 МД від 19.06.2020 №UA209170/2020/41132 (7,1 USD/кг); товару № 3 МД від 27.08.2020 № UA508280/2020/7054 (7,0 USD/кг); товару № 4 МД від 21.08.2020 № UA807200/2020/12750 (6,15 USD/кг); товару № 7 МД від 27.08.2020 № UA508280/2020/7054 (7,0 USD/кг); товару № 9 МД від 17.08.2020 № UA80720/2020/12511 (6,15 USD/кг);

Відповідно до вказаного рішення митний орган скоригував митну вартість частини партії товару із застосуванням резервного методу визначення її митної вартості на основі раніше визначених митним органом митних вартостей з врахуванням співставлення найменувань, артикулів та розмірів із розрахунку на товар № 2 - 7,1 USD/кг., товар № 3- 7,0 USD/кг., товар № 4 - 6,15 USD/кг., товар № 7 - 7,0 USD/кг., товар № 9 - 6,15 USD/кг. Таким чином відповідачем визначено митну вартість товару № 2 - 2 438,13 EUR, товару № 3-14 206,92 EUR, товару № 4 - 890,08 EUR, товару № 7 - 9 403,32 EUR, товару № 9 - 751,07 EUR.

Надалі, 20.10.2020 декларантом позивача подано до Поліської митниці Держмитслужби митну декларацію UA204120/2020/100954 для митного оформлення товару: елементів підвіски авто відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту № TR2018/05/16 від 16.05.2019 на загальну суму 30 351,77 Євро.

Разом з МД митному органу надані такі документи: пакувальний лист від 08.10.2020; пакувальний лист від 08.10.2020; інвойс IHR176 від 08.10.2020 на суму 21716,11 Євро; інвойс IHR177 від 08.10.2020 на суму 8635,66 Євро; автотранспортна накладна (CMR) № АН200273 від 12.10.2020; сертифікат про походження товару D 0200354 від 09.10.2020; прейскурант (прайс-лист) виробника товару зовнішньоекономічний договір № TR2018/05/16 від 16.05.2019; додаткова угода до контракту № 1 від 27.08.2019; листи постачальника від 09.10.2020; копія митної декларації країни відправлення 20341300ЕХ655306 від 09.10.2020.

20.10.2020 відповідач надіслав позивачу вимогу щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару: висновки про вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, виписку з бухгалтерської документації, прайс- листи, каталоги та інші.

21.10.2020 позивачем додатково було надано митному органу наступні документи: лист постачальника, лист-пояснення ТОВ «ДАГ» та заяву декларанта про оформлення на підставі наявних документів, що не заперечується відповідачем.

Згідно з листами постачальника від 09.10.2020 компанія «A.R.M. OTOMOTTV DIS TICARETPAZARLAMA A.S.» підтверджує, що номери 1/1 та 940/1 вказані у експортних деклараціях на товар не є номерами Е-фактури. Дані номери вводяться при створенні декларацій на основі номерів Е-фактури IHR176 та IHR177.

21.10.2020 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за № UA204120/2020/000346/2 та видав картку відмови в прийнятті митної декларації № UA204120/2020/01686.

У рішенні № UA204120/2020/000346/2 вказано, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, поданих до митного оформлення за МД № UA204120/2020/100954, в наданих документах було встановлено наступні розбіжності:

-до митного оформлення подано фактуру IHR176 від 08.10.202020, IHR177 від 08.10.2020 натомість в декларації країни відправлення 203413 00ЕХ655306 від 09.10.2020р. зазначена Е-Fatura 1/1, Е-Fatura 940/1;

-в декларації країни відправлення 20341300ЕХ655306 від 09.10.2020 наявні розбіжності щодо валюти контракту та умов поставки.

Митниця також володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів правильності визначення митної вартості товарів: - товар № 2 - МД від 03.08.2020 № UА204120/2020/64146 (7,7 USD/кг); - товар № 3 - МД від 23.07.2020 № UА500070/2020/ (7,02 USD/кг); - товар № 4 - МД від 14.08.2020 № UА500080/2020/14978 (6,16 USD/кг); - товар № 8 - МД від 14.08.2020 № UА500080/2020/14978 (6,16 USD/кг).

З цих причин митний орган скоригував митну вартість частини партії товару із застосуванням резервного методу визначення її митної вартості на основі раніше визначених митним органом митних вартостей з врахуванням співставлення найменувань, артикулів та розмірів із розрахунку на товар № 2 - 7,70 USD/кг., товар № 3 - 7,02 USD/кг., товар № 4 - 6.16 USD/кг., товар № 8 - 6,16 USD/кг. Таким чином, відповідачем визначено митну вартість товару № 2 - 620,6329 EUR, товару № 3 - 16 859,2606 EUR, товару № 4 - 339,7198 EUR, товару № 8 - 272,6451 EUR.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача про коригування митної вартості на поставлений товар позивач звернувся до суду із даним позовом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач надав усі необхідні документи, передбачені МК України, для розмитнення товару за ціною договору, а митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Разом з тим, з огляду на не підтвердження позивачем реальності отримання правничої допомоги саме від ОСОБА_1 , а також не доведено у повній мірі суму понесених витрат на послуги перекладача, суд відмовив у стягненні вказаних витрат.

Відповідно ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ст.49 МК України).

Стаття 51 МК України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст.52 МК України).

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (ч.4 ст.58 МК України).

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст.58 МК України).

Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Отже, митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а.

Відповідно до ч.ч. 1 4 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Крім цього, відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 54 цього Кодексу, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне рішення про коригування митної вартості № UA204120/2020/000280/2 від 09.09.2020 прийнято у зв`язку з тим, що до митного оформлення подано фактуру інвойс IHR148 від 26.08.2020 та інвойс IHR149 від 26.08.2020, а в декларації країни відправлення 20341300ЕХ528640 від 26.08.2020 зазначена фактура 471/1, 467/1.

Як встановлено, декларант позивача визначив митну вартість партії товару за цією МД на підставі виставлених йому рахунків IHR148 від 26.08.2020 на суму 19854,58 Євро та IHR149 від 26.08.2020 на суму 12533,39 Євро. Всього на загальну суму 32387,97 Євро, що повністю узгоджується з числовими даними митної вартості поставленого товару вказаними у декларації.

При цьому, в інвойсах поданих до митного оформлення зазначено кількість запасних частин для автомобілів за найменуваннями, та їх вартість, як окремо за кожний товар, так і в загальному за партію.

Жодних розбіжностей щодо числових значень інвойси, надані позивачем та експортна декларація не містять, зокрема, загальна вартість товару в інвойсах дорівнює вартості, зазначеній в експортній декларації 32387,97 EUR.

Матеріалами справи також підтверджується, що спірне рішення про коригування митної вартості № UA204120/2020/000346/2 від 21.10.2020 прийнято у зв`язку з тим, що до митного оформлення подано фактуру IHR176 від 08.10.202020, IHR177 від 08.10.2020 натомість в декларації країни відправлення 203413 00ЕХ65 5306 від 09.10.2020р. зазначена Е-Fatura 1/1, Е-Fatura 940/1, а також те що, в декларації країни відправлення 20341300ЕХ655306 від 09.10.2020 розбіжності щодо валюти контракту та умов поставки.

Так, 20.10.2020 декларантом позивача подано до Поліської митниці Держмитслужби митну декларацію UA204120/2020/100954 для митного оформлення товару: елементів підвіски автомобілів відповідно до зовнішньоекономічного контракту № TR2018/05/16 від 16.05.2019 на загальну суму 30 351,77 Євро.

При цьому, визначена у МД митна вартість повністю узгоджується з загальною сумою по виставленим продавцем товару інвойсам: IHR176 від 08.10.2020 на суму 21716,11 Євро та IHR177 від 08.10.2020 на суму 8635,66 Євро, а також з іншими документами поданими до митного контролю.

Також, в інвойсах поданих до митного оформлення зазначена кількість запасних частин для автомобілів за найменуваннями, та їх вартість, як окремо за кожний товар, так і в загальному за партію.

З зазначеного слідує, що відповідач, здійснюючи контроль за правильністю обчислення позивачем митної вартості товару, володів достатньою інформацією про вартість товару, що був придбаний позивачем.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 05.03.2019 у справі № 815/5791/17 Верховний Суд наголошує і вказує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс). Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Разом з тим, відповідно до норм статей 51-58 МК України, самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.

Поряд з цим, суд першої інстанції вірно зазначив, що різниця в номерах рахунків у поданій відповідачу митній декларації та експортній декларації країни відправлення жодним чином не спростовує числові значення вартості товару зазначених у виставлених продавцем рахунках, а тому не може бути достатньою підставою для коригування митної вартості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наданих декларантом документів було достатньо для визначення митної вартості за основним методом.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Отже, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08.02.2019 в справі № 825/648/17 (№ К/9901/16592/18).

Однак, у спірному рішенні митним органом не наведено порівняльних характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, відносно розбіжностей у валюті контракту та умовах поставки, та враховує, що у листі від 25.05.2021 постачальник товару повідомив, що вказана у експортній декларації № 20341300EX528640 сума 32387,97 Євро є вартістю поставленого товару по інвойсам IHR148 від 26.08.2020 та інвойс IHR149 від 26.08.2020 на умовах DAP Луцьк, Україна. Сума FOB 30887,97 EURO є вартістю того ж товару без врахування вартості доставки до пункту призначення. Сума 38281,41 USD є еквівалентом суми 32387,97 EURO станом на дату оформлення декларації. Також пояснив, що зазначена у експортній декларації № 20341300EX655306 сума 30351,77 Євро є вартістю поставленого товару по інвойсам IHR176 від 26.08.2020 та інвойс IHR177 від 08.10.2020 на умовах DAP Луцьк, Україна. Сума FOB 28901,77 EURO є вартістю того ж товару без врахування вартості доставки до пункту призначення. Сума 35707,58 USD є еквівалентом суми 30351,77 EURO станом на дату оформлення декларації.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно, їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними, відтак прийняті митним органом рішення про коригування митної вартості товарів № UA204120/2020/000280/2 від 09.09.2020, № UA204120/2020/000346/2 від 21.10.2020 є необґрунтованими та безпідставними, не ґрунтується на достовірних, вичерпних доказах і нормах чинного законодавства, тому їх слід визнати протиправними та скасувати.

Щодо оскарження позивачем рішення суду в частині витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат, представник позивача подав до суду копії: договору № 02-11/20/5 від 02 листопада 2020 року про надання правової допомоги адвокатом Бойко Юрієм Володимировичем (а.с 191-192 т.1); додатку до договору № 1 від 02.11.2020 у якому міститься вартість послуг адвоката.

Також надано оригінал акту про надані послуги від 20.04.2021, згідно з яким позивачу було надано такі послуги загальною вартістю 6300 грн: 1) вивчення матеріалів справи вартістю 1500 грн (3 год.); 2) написання позовної заяви вартістю 3200 грн (4 год.); 3) написання відповіді на відзив вартістю 1600 грн (2 годин).

Відповідно до платіжного доручення № 8047 від 20.04.2021 адвокату Бойко Ю. В. сплачено кошти у сумі 6300 грн (а.с. 195 т.1).

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що у матеріалах справи немає жодних доказів, які підтверджують зайняття Бойко Ю. В. адвокатською діяльністю, а також надання ним правничої допомоги у даній справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи не міститься документів підписаних Бойко Ю. В., а в судових засіданнях позивача представляв представник Олексюк С.М.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджується факт отримання позивачем послуг Бойко Ю. В. як адвоката.

Щодо витрат на послуги перекладача, то колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення, з огляду на те, що позивач не довів у повній мірі суму понесених витрат на послуги перекладача.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що згідно акта виконаних робіт вартість наданих послуг зазначена у загальному, однак немає прайсу з цінами за один аркуш такого перекладу, а тому неможливо перевірити правильність визначення загальної суми.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянтів, які наведені у поданих апеляційних скаргах, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційних скарг дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Даліс Аутомотів Груп" та Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі № 460/8763/20, без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 28.12.21