Справа № 420/7052/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7052/21

Суддя в суді І інстанції Танцюра К.О. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Національної поліції в Одеській області, а саме: визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з 28 лютого 2019 року по 15 квітня 2021 року; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні, за період з 28 лютого 2019 року по 15 квітня 2021 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправною бездіяльність щодо невиплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з 01 березня 2019 року по 14 квітня 2021 року; зобов`язано нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні з 01 березня 2019 року по 14 квітня 2021 року, у розмірі 2000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скарги з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить змінити оскаржуване рішення в частині обраного судом способу захисту порушеного права позивача.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції помилково зменшено розмір середнього заробітку позивача, так як положеннями чинного законодавства не передбачено такого обов`язку для суду.

Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції помилково вийшов за межі позовних вимог та обрав спосіб відновлення порушених прав позивача, що відмінний від того, який просив сам позивач.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року проходив службу в батальйоні поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Одеській області та 28 лютого 2019 року звільнений зі служби в поліції, що підтверджується витягом з наказу начальника ГУНП в Одеській області від 28 лютого 2019 року № 259 о/с (а.с. 15).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, у справі № 420/11168/20 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та, зокрема, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року включно.

В свою чергу, нарахована сума індексації грошового забезпечення у справі № 420/11168/20, виплачена позивачу у розмірі 3 324,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 25851 від 14 квітня 2021 року.

Між тим, бажаючи стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання частини спірної виплати, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно ч. 1 ст. 94 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно ч. 5 ст. 94 ЗУ «Про Національну поліцію», грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

При цьому, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Згідно п. 15 розділу І Порядку, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Згідно п. 9 розділу І Порядку, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

При цьому, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з поліції, так як йому станом на день звільнення не виплачено усіх сум його грошового забезпечення.

В даному випадку, позивач вважає, що він має право на отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції по день фактичного розрахунку, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України.

При цьому, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що останнім днем служби позивача в поліції є 28 лютого 2019 року.

В свою чергу, останні суми грошового забезпечення на виконання судових рішень в адміністративній справі № 420/11168/20 виплачено позивачу лише 15 квітня 2021 року.

Між тим, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначати наступне.

В даному випадку, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських не врегульована положеннями спеціального законодавства, а тому колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи ст. 116 та ст. 117 КЗпП України.

Між тим, з аналізу вищевикладених положень КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що вина відповідача у непроведенні повного розрахунку із позивачем в день його звільнення та невиплаті йому усіх належних сум при звільненні є доведеною у справі № 420/11168/20.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виплати позивачу у повному обсязі грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне.

Так, у постанові від 26 червня 2019 року, у справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

В даному випадку, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в зазначеній у постанові підсумувала, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Між тим, як вбачається із зібраних матеріалів у справі та встановлених судом першої інстанції обставин у справі, останнім днем служби позивача в поліції є 28 лютого 2019 року.

Тому, колегія суддів вважає, що за період з 01 березня 2019 року (наступний день після звільнення) по 14 квітня 2021 року (останній день затримки розрахунку при звільненні), позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зменшеному судом розмірі.

Між тим, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

В даному зазначений нормативно-правовий акт є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у відповідній частині.

В свою чергу, з аналізу положень вказаного Порядку вбачається, що при обчисленні середнього розміру грошового утримання за весь час вимушеного прогулу поліцейського, обрахуванню підлягає сума, виходячи із розміру середньоденного заробітку поліцейського та календарних днів вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що положеннями вказаного Порядку не вставлено механізму обрахування середньоденного грошового забезпечення поліцейських, а тому до застосування у цій частині підлягають положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджені постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року.

В даному випадку, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача, згідно наявної в матеріалах справи довідки про його грошове забезпечення, становить 477,33 грн. (28 162,66 грн. (сума грошового забезпечення за січень та лютий 2019 року) / 59 днів (сума календарних днів у січні та лютому 2019 року).

При цьому, варто зазначити, що вказаний середньоденний розмір грошового забезпечення позивача обраховано з використанням січня та лютого 2019 року, так як позивач перестав служити в поліції 01 березня 2019 року (останній день служби 28 лютого 2019 року), що не враховано судом першої інстанції.

Крім того, період затримки розрахунку при звільненні, на переконання колегії суддів, склав 776 днів.

Враховуючи викладене, загальна сума середнього заробітку позивача складає 370 408,08 грн. (776 х 477,33 грн.).

Між тим, колегія суддів вважає, що при зменшенні розміру середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, судом перш за все має враховуватись співмірність розміру недоплаченої працівнику суми, належної йому при звільненні, із сумою яка мала бути виплачена працівнику при звільненні (в останній місяць роботи).

В даному випадку, як зазначено колегією суддів вище, позивачу 15 квітня 2021 року виплачено за рішенням суду недоплачену частину грошового забезпечення, у сумі 3375,17 грн. (без утримань).

При цьому, згідно довідок про розмір нарахованих позивачу виплат, при звільненні йому мало бути виплачено 78 246,44 грн. (без утримань), замість виплачених 74 871,27 (без утримань).

Тому, колегією суддів розраховано, що позивачу при звільненні не виплачено 04,31 % від загальної суми, що мала бути виплачена йому на момент звільнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що пропорційною сумою середнього заробітку у межах спірних правовідносин є 15 964,59 грн. (370 408,08 грн. х 04,31 %).

При цьому, колегія суддів при нарахуванні позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає за необхідне також врахувати період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

В даному випадку, на переконання колегії суддів, про порушення своїх прав у межах спірних правовідносин позивач мав дізнатись у момент свого звільнення зі служби.

При цьому, до суду з адміністративним позовом у справі № 420/11168/20 позивач звернувся лише в жовтні 2020 року, тобто більш ніж через 20 місяців після звільнення.

Між тим, як встановлено вищевказаними приписами КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В даному випадку, законодавцем встановлено загальний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, пропуск якого, на переконання колегії суддів, може бути врахований у якості понижуючого коефіцієнту при нарахуванні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В свою чергу, за відповідні 20 місяців, які позивач зволікав перед зверненням до суду, вищевказаний тримісячний строк сплинув 6 разів.

Враховуючи вище, колегія суддів вважає що сума обрахованої вище частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, перед виплатою позивачу, має бути поділена на 6, а як наслідок скласти 2 660,77 грн.

При цьому, колегія суддів передчасним висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивача 2000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без визначення чіткої формули такого обрахунку та роз`яснення її позивачу.

В свою чергу, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норма процесуального права при розгляді даної справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року змінити.

Змінити у 3 абзаці резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 2000,00 грн. на 2 660,77 грн.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.