Справа № 480/5861/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 р. Справа № 480/5861/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Рокало Юлії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 р. (ухвалене суддею Бондар С.О.) по справі № 480/5861/21 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди", Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди" Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди Сумської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди Сумської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просила: визнати протиправним та скасувати висновок № 64 від 08.04.2021 р., виданий Лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди Сумської міської ради щодо ОСОБА_1 про відмову у встановленні інвалідності підгрупи А; зобов`язати Лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди Сумської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 26.02.2021 р. про встановлення малолітній дитині ОСОБА_1 категорії дитина з інвалідністю підгрупи А; стягнути моральну шкоду з Комунального некомерційного підприємства Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди Сумської міської ради на користь позивачки в розмірі 2000000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закон України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 26.02.2021 р. батьки малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди Сумської міської ради та Комунального некомерційного підприємства Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди Сумської міської ради із заявою про проведення перекомісії для присвоєння дитині категорії дитина з інвалідністю підгрупи А до 18 років (а.с. 56-57).

На розгляд Лікарсько-консультативній комісії законними представниками дитини надані наступні документи: свідоцтво про народження дитини; виписка із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого № 926; постанова Кабінету Міністрів України № 917 від 21.11.2013 р.; лист-роз`яснення МОЗ України № 04.04.423/28237; рішення окружного адміністративного суду міста Києва про відсутність підстав для призначення підгрупи "А" від 25.05.2018 р. у справі № 826/3959/18; виписний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 926, форма № 027/о з Сумської обласної дитячої клінічної лікарні.

За результатами засідання Лікарсько-консультативної комісії прийнято рішення, яке оформлене випискою із протоколу № 64 від 08.04.2021 р., згідно якого: дитина не підлягає оформленню підгрупи А, у зв`язку з відсутністю високої міри обмеження життєдіяльності.

Вважаючи вказаний висновок лікарсько-консультативної комісії протиправним, ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Лікарсько-консультативною комісією правомірно та обґрунтовано прийнято висновок № 64 від 08.04.2021 р. про відмову у встановленні інвалідності підгрупи А.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 р. № 917 Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначаються Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».

Згідно із ст. 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Згідно із ч. 7 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні", особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю" підгрупи А.

Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 р. № 917 (в подальшому Положення) визначено механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.

Пунктами 3, 4 Положення встановлено, що лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

До складу комісії входять голова, лікарі за спеціальностями, спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або практичний психолог.

У засіданнях комісії можуть брати участь представники органів соціального захисту населення, психолого-медико-педагогічних консультацій, а також у разі потреби - представники державної служби зайнятості, інших підприємств, установ та організацій (за згодою).

Лікарсько-консультативна комісія Комунального некомерційного підприємства "Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди" Сумської міської ради створена та функціонує згідно наказу № 1 від 04.01.2021 р. "Про організацію роботи апарату управління КНП "Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди" СМР на 2021 рік" (а.с.63).

Згідно із п. 7 Положення, комісії, крім іншого, визначають наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем та категорію дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві.

Механізм, умови та критерії встановлення лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (далі - комісії) інвалідності дітям визначає Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 р. № 917 (в подальшому - Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія дитина з інвалідністю, а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія дитина з інвалідністю підгрупи А.

Медико-соціальна експертиза проводиться комісіями з метою встановлення дітям категорії дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, закладу охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб дитини, визначення клініко-функціонального діагнозу, здійснення лікувальних і реабілітаційних заходів та отримання їх результатів за наявності документів, що підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини.

На розгляд комісії лікар, який надає дитині первинну медичну допомогу, подає такі документи: історію розвитку дитини за формою, встановленою МОЗ; виписку з медичної карти стаціонарного хворого або консультаційного висновку спеціаліста, виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження та лікування дитини в закладах охорони здоров`я та науково-дослідних установах, визначених МОЗ, з обґрунтуванням медичних показань для визнання дитини особою з інвалідністю із зазначенням згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем здоров`я 10-го перегляду діагнозу та коду; план медичної реабілітації; документ, що засвідчує особу батьків дитини або її законних представників.

Лікар, який надає дитині первинну медичну допомогу, готує та подає на розгляд комісії документи для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А. При цьому зазначений лікар повинен бути присутнім під час проведення засідання комісії для інформування про стан дитини (п. п. 4-5 Порядку).

На підставі п. 6 Порядку, комісії за місцем проживання дитини з інвалідністю мають право розглядати (переглядати) оглядові справи дітей, яким вже встановлено категорію дитина з інвалідністю, з метою встановлення таким дітям категорії дитина з інвалідністю підгрупи А.

У разі встановлення зазначеній дитині категорії дитина з інвалідністю підгрупи А оформляється новий медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до п. 9 Порядку, з метою визначення ефективності та повноти реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації повторний огляд дітей з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму проводиться не пізніше ніж за один місяць до закінчення дії медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Дата повторного огляду зазначається у медичному висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Повторний огляд дітей з інвалідністю раніше встановленого строку може бути проведений за заявою як батьків або законних представників дитини з інвалідністю, так і лікаря, який надає дитині первинну медичну допомогу, в разі зміни стану здоров`я і працездатності.

Отже, комісією може розглядатися питання як про встановлення дітям категорії дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А, так і про перегляд оглядових справ дітей, яким вже встановлено категорію дитина з інвалідністю, з метою встановлення таким дітям категорії дитина з інвалідністю підгрупи А. При цьому повторний огляд дітей з інвалідністю може бути проведений у тому числі за заявою батьків або законних представників дитини з інвалідністю.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання відповідача на відсутність на момент засідання комісії документів, передбачених Порядком та направлення від лікаря первинної ланки, який спостерігає дитину, з обґрунтуванням присвоєння статусу «дитина з інвалідністю підгрупи А», оскільки порядок не містить вимог щодо переліку документів, які мають бути надані у разі проведення повторного огляду за заявою батьків на розгляд комісії, а відповідно до вимог п. 9 Положення, комісії мають право, крім іншого, отримувати в установленому порядку від державних органів, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ та організацій інформацію, необхідну для виконання покладених на неї завдань.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що виписний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 926 з Сумської обласної дитячої клінічної лікарні, де ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.02.2021 р. по 19.02.2021 р., не містить рекомендацій щодо перегляду справи дитини для присвоєння статусу «дитина з інвалідністю підгрупи А», також не може бути підставою для відмови у оформленні дитині підгрупи А, оскільки наявність підстав для встановлення комісією категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» може бути визначено лише за наслідками проведення огляду хворої дитини та розгляду документів, а прийняття такого рішення відноситься до компетенції саме комісії.

Згідно із п.п. 13-16 Порядку, класифікація, що використовується комісією під час проведення медико-соціальної експертизи дітей, визначає основні види порушень функцій організму дитини, зумовлені захворюваннями, травмами (їх наслідками) та/або вродженими вадами, і ступінь їх вираження.

Основними видами порушень функцій організму є: порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, інтелекту, емоцій, волі, свідомості, поведінки, психомоторних функцій); порушення мови і мовних функцій (усної та письмової, вербальної і невербальної мови, порушення голосоутворення та інше); порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, тактильної, больової, температурної та інших видів чутливості); порушення статодинамічної функції (рухових функцій голови, тулуба, кінцівок, статики, координації рухів); порушення функцій кровообігу, дихання, травлення, виділення, кровотворення, обміну речовин і енергії, внутрішньої секреції, імунітету; порушення, зумовлені фізичним каліцтвом (деформація обличчя, голови, тулуба, кінцівок, що призводить до зовнішньої потворності, аномальні отвори шлунково-кишкового, сечовидільного, дихального трактів, порушення розмірів тіла).

Під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують стійкі порушення функцій організму, встановлюють такі ступені їх вираження: I ступінь - незначні порушення; II ступінь - помірні порушення; III ступінь - виражені порушення; IV ступінь - значно виражені порушення.

Основними категоріями життєдіяльності є здатність до: самообслуговування; самостійного пересування; орієнтації; спілкування; контролювання своєї поведінки; навчання; трудової діяльності.

Згідно із п. 10 Положення рішення комісії приймається більшістю голосів. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним.

Відомості щодо результатів проведення медико-соціальної експертизи і прийнятих рішень вносяться до медичного висновку на дитину з інвалідністю та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою закладу охорони здоров`я.

Як вбачається з виписки з протоколу засідання комісії № 64 від 08.04.2021 р., щодо ОСОБА_1 зазначено наступні критерії та ступені обмеження: здатність до самообслуговування - І; здатність до самостійного пересування - 0; здатність до орієнтації - 0; здатність до спілкування - 0; здатність до контролювання своєї поведінки - 0; здатність до навчання - 0; здатність до трудової діяльності - 0.

Комісією вказано, що підставою для встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму ІІІ і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

При цьому відповідачем зроблено висновок, що ОСОБА_1 не підлягає оформленню групи «А» у зв`язку з відсутністю важкого ступеню обмеження життєдіяльності.

Водночас зі спірного рішення не вбачається, яким чином комісією визначено ступені вираження порушень функцій організму дочки позивачки під час оцінки показників, з огляду на вік дитини та ступінь її захворювання. Зазначений протокол не містить ні переліку документів які переглядались комісією, ні обґрунтувань визначення ступенів обмеження по відповідним критеріям, що з огляду на відсутність, за наполяганням відповідача, медичної документації, відповідно до чинного законодавства, свідчить про формальний підхід до прийняття такого важливого для позивачки та її дитини питання та необґрунтованість прийнятого рішення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10.02.2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27.09.2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Лікарсько-консультативної комісії про відмову у встановленні ОСОБА_1 інвалідності підгрупи А є необгрунтованим, не відповідає критеріям правомірності, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а тому, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зобов`язати Лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди Сумської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 26.02.2021 р. про встановлення малолітній дитині ОСОБА_1 категорії дитина з інвалідністю підгрупи А та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із пунктом 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, позивачка повинна довести факт завдання їй моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідачів призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивачки додаткових зусиль для організації її життя.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачкою не надано жодних доказів заподіяння їй душевних страждань протиправними діями відповідачів по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Враховуючи те, що позивачкою належним чином не доведений факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 315, ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним скасувати рішення Сумського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 р. та прийняти постанову, якою позов Рокало Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рокало Юлії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 р. по справі № 480/5861/21 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Рокало Юлії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди", Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди" Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення, викладене в протоколі № 64 від 08.04.2021 р. Лікарсько-консультативно комісії Комунального некомерційного підприємства «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» Сумської міської ради, щодо ОСОБА_1 про відмову у встановленні категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А».

Зобов`язати Лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди Сумської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 26.02.2021 р. про встановлення малолітній дитині ОСОБА_1 категорії дитина з інвалідністю підгрупи А та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частині позову Рокало Юлії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін