Справа № 340/4614/20
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 340/4614/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі №340/4614/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача у ненаданні адміністративної послуги по заяві позивача про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність від 02.09.2020 року відповідно до п.5 ст.10 Закону України "Про адміністративні послуги" у строк, передбачений законом;

- зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва площею 0,06 га, яка розташована на території Молодіжненської сільської ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:1489;

- визнати наказ від 05.10.2020 року №516-УБД протиправним та скасувати його;

- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 02.09.2020 року з порушенням двотижневого строку, встановленого статтею 118 Земельного кодексу України.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року по справі № 340/4614/20 в частині відмови у задоволені позовних вимог та в цій частині прийняти рішення, яким:

визнати наказ ГУ Держеокадатстра в Одеській області від 05.10.2020 року № 516-УДБ протиправним та скасувати його;

зобов`язати ГУ Держеокадатстр в Одеській області затвердити громадянину ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва площею 0,06га, яка розташована на території Молодіжненської сільської ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:1489.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, позивач 16.04.2020 р. звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва площею 0,06 га, яка розташована на території Молодіжненської сільської ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області.

Вказана заява надійшла до Управління 22.04.2020 р. та зареєстрована за №Ш-7268/0/36-20.

Наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 19.05.2020 №15-9015/13-20-СГ відмовлено у надання такого дозволу.

Однак, як зазначив позивач, користуючись принципом "мовчазної згоди", він замовив та розробив проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,06 га, розташованої на території Молодіжненської сільради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області.

Позивач 02.09.2020 звернувся до відповідача через Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою.

Наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 05.10.2020 року №516-УБД було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою через відсутність підстав для розробки документації із землеустрою.

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульований статтею 123 ЗК України.

Відповідно частини 1 статті 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (частина восьма статті 118 цього Кодексу).

Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації (частина п`ятнадцята статті 186 ЗК України).

Частиною 6 статті 186-1 ЗК України визначено, що підставою для відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Нормами частини 9 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Зі змісту спірного наказу, суд першої інстанції встановив, що він прийнятий з огляду на відсутність підстав для розробки документації із землеустрою.

Як свідчать матеріали справи, наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 19.05.2020 р. №15-9015/13-20-СГ позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

28.10.2020 р. до суду від позивача надійшла заява, до якої було додано копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуально садівництва (код згідно КВЦПЗ: 01.05) на території Молодіжненської сільської ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської область, розробленого ФОП ОСОБА_2 .

Як зазначено у пояснювальній записці до вказаного проекту землеустрою, позивач, не отримавши від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відповіді на свою заяву від 17.04.2020 р., уклав договір з ФОП ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №299/ПР-МЗ від 15.06.2020 р., та відповідно до п.7 ст.118 Земельного кодексу України повідомив Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листом-повідомленням від 15.06.2020 р. про укладення такого договору та початок розробки проекту землеустрою.

Посилаючись на право замовити розроблення проекту землеустрою за принципом "мовчазної згоди" позивач посилається на правову позицію ВС у справах №814/741/16 від 31.01.2018 р. та №803/3703/16 від 14.03.2018 р.

Верховний Суд постановою від 14 березня 2018 року задовольнив касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2016 і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 скасував, а в задоволенні позову відмовив повністю зазначивши про право особи за "мовчазної згоди" замовити розроблення проекту землеустрою.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів у справі №804/3703/16 (провадження №К/9901/1529/17) дійшов висновку, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку.

Проте Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а адміністративне провадження №К/9901/7504/18 відступив від вказаного висновку Верховного Суду, а тому відповідні доводи апелянта колегією суддів до уваги не приймаються.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (підпункт в) частини 3 статті 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення садівництва не більше 0,12 гектара.

Відтак, позивач як громадянин України має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення садівництва.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами 10 та 11 статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Отже, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Колегія суддів вважає, що аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Відсутність рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрої дії унеможливлює отримання земельної ділянки.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог частини 2 статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

За такого правового регулювання колегія суддів вважає, що відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою фактично створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка замовила і розробила проект землеустрою всупереч відмові у наданні такого дозволу, а тому може бути предметом судового оскарження.

Оскільки, станом на день винесення наказу від 05.10.2020 р. №516-УБД відсутнє позитивне рішення щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, відтак вищевказаний наказ винесений відповідачем в межах повноважень, визначених законом.

Враховуючи зазначене, суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного наказу у зв`язку із розробкою проекту землеустрою за "мовчазної згоди" та з цього приводу зауважує, що "принцип мовчазної згоди", визначений статтями 118 та 123 ЗК України, передбачає виключно право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання дозволу або відмови.

Враховуючи це, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що спірний наказ був прийнятий відповідачем у межах та у спосіб, визначений законом України.

Згідно пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Отже, з огляду на те, що позовна вимога про зобов`язання затвердити проект землеустрою є похідною від позовної вимоги щодо скасування спірного рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, з огляду на законність оскаржуваного наказу від 05.10.2020 року № 516-УДБ.

Окремо колегія суддів зауважує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» передбачено передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 ЗК України.

Наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 30.12.2020 № 89-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Великодолинській селищній раді Овідіопольського району Одеської області земельні ділянки загальною площею 133,7803 га, у комунальну власність, в тому числі і бажану до відведення Позивачем земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1489 площею 0,0600 га.

Згідно відомостей № 254401205 від 26.04.2021 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області зареєструвала за собою 30.03.2021 право власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до вимог статей 15і, 122 ЗК України, підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308, у редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 № 53 Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Одеської області.

Таким чином до повноважень Головного управління Держгеокадастру в Одеській області не належить розпорядження земельними ділянками комунальної власності, що також доводить необґрунтованість позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі №340/4614/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко