Справа № 300/1897/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1897/21 пров. № А/857/13133/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Матковської З.М., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, прийняте суддею Кафарським В.В. в м. Івано-Франківську, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 300/1897/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до завідувача відділу департаменту з питань звернення громадян Офісу Президента України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

1) зобов`язати відповідача виконати вимоги пункту 22 «Положення про Офіс Президента України» на основі аналізу звернення позивача, розробити та подати Президентові України пропозиції щодо розв`язання порушених позивачем проблем та, з метою неухильного виконання прийнятих від імені України судових рішень, провести розгляд звернення позивача в порядку і спосіб, визначений пунктом 22 «Положення про Офіс Президента України»;

2) стягнути з відповідача нанесену позивачу матеріальну і моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно направив звернення позивача до Офісу Генерального прокурора для розгляду, оскільки вирішення порушених у зверненні питань належить до компетенції Офісу Генерального прокурора та були звернені до цього органу.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що відповідач порушив вимоги статті 7 Закону України «Про звернення громадян» і скерував звернення позивача до органу, дії якого оскаржуються. На це суд першої інстанції уваги не звернув.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 22.03.2021 року позивач звернувся до Генерального прокурора Венедіктової І.В. із скаргою на посадових осіб прокуратури Івано-Франківської області та Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області.

Одночасно, 22.03.2021 року позивач звернувся в порядку Закону України «Про звернення громадян» до Президента України із зверненням, в якому просив провести розгляд звернення в порядку і спосіб визначений частиною 22 «Положення про Офіс Президента України»; відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про звернення громадян» хід вирішення клопотання взяти на особистий контроль і відповідно до вимог статей 102, 129-1 Конституції України забезпечити неухильне виконання прийнятих від імені України, судових рішень; у зв`язку із ситуацією, що склалася в Україні, прийняти на особистому прийомі.

Департаментом з питань звернень громадян Офісу Президента України, листом від 31.03.2021 року, надано позивачу відповідь на його звернення, згідно з якою повідомлено, що порушені у зверненні питання не належать до компетенції Президента України, а тому звернення позивача від 31.03.2021 року надіслано на розгляд до Офісу Генерального прокурора. Також повідомлено, що метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 особистий прийом громадян в Офісі Президента України наразі тимчасово припинено.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, апеляційний суд виходить із такого.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до статті 5 Закон України «Про звернення громадян», звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненні питань.

Згідно із частиною 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

У скарзі позивача від 23.03.2021 року, яка надіслана на розгляд до Офісу Генерального прокурора позивач скаржився на дії посадових осіб прокуратури Івано-Франківської області та Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області щодо невиконання судових рішень.

Того ж числа позивач направив копію вказаної скарги, разом із зверненням, відповідачу.

У зверненні позивач просив Президента України забезпечити неухильне виконання судових рішень прийнятих в рамках досудових кримінальних проваджень № 0000216, № 0000218, № 0000490.

Вважаючи, що порушені у зверненні питання не входять до повноважень Президента України, завідувач відділу департаменту з питань звернення громадян Офісу Президента України направив звернення позивача до Офісу Генерального прокурора.

Апеляційний суд зазначає, що компетенція Президента України визначена у статті 106 Конституції України.

Проаналізувавши цю статтю, апеляційний суд встановив те, що порушені у зверненні питання не входять до компетенції Президента України.

Отже, відповідач правомірно не розглянув звернення позивача по суті.

При цьому, згідно із частиною 4 статті 7 Закону № 393/96-ВР, забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Позивач посилається на цю норму, як таку, яку порушив відповідач у спірних правовідносинах.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач адресував відповідачу звернення у формі заяви (клопотання), а не скарги, тому частина 4 статті 7 Закону № 393/96-ВР на спірні правовідносини не поширюється.

При цьому, вказане звернення не належить до компетенції Президента України, а в такому випадку, як зазначено у частині 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР, звернення пересилається до відповідного органу чи посадовій особі.

Крім того, звернення, як і скарга, стосується невиконання посадовими особами прокуратури Івано-Франківської області та Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області судових рішень в рамках досудових кримінальних проваджень.

Частиною 2 статті 45 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Однак, зважаючи на те, що звернення, як і скарга, стосується невиконання посадовими особами прокуратури Івано-Франківської області та Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області судових рішень в рамках досудових кримінальних проваджень, то відповідач, на думку апеляційного суду, правомірно переслав звернення позивача до Офісу Генерального прокурора, якому, зрештою, адресована скарга.

Беручи до уваги наведені міркування, апеляційний суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі № 300/1897/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді З. М. Матковська
Р. П. Сеник
Постанова складена 28.12.2021 року