Справа № 160/13504/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування рішення,
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
20.09.2021 року представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи.
20.09.2021 року на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання від представника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про відкладення розгляду справи. В клопотанні зазначено, що належним відповідачем у справі є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
В підготовче засідання, призначене на 21.09.2021 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні до 11.10.2021 року.
30.09.2021 року представником Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до суду подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що за наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями зі сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами, зобов`язання зі сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу). Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що порушення встановлених Законом строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені. Роботодавці зобов`язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших виплат, на які нараховується єдиний внесок. При цьому, законодавство не ставить у залежність виконання обов`язку щодо своєчасної сплати нарахованого єдиного внеску від наявності певних умов та фінансового стану платника, у тому числі від виплати заробітної плати. Несвоєчасна виплата заробітної плати і несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням чинного законодавства, за яке передбачена відповідальність, можливість звільнення від якої не встановлено. Зазначено, що при складанні рішення відповідно до пп.2 п. 2, п.4 розділу VІІ Інструкції №449 не передбачено складання акту перевірки.
08.10.2021 року представником позивача подано заяву про зміну підстав позову, в якій, крім вказаного у позовній заяві, зазначено, що події нарахування і плати єдиного внеску не співпадають у часі, у той час як події виплати заробітної плати і сплати єдиного внеску відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є такими, що співпадають у часі, з огляду на що вимоги ДПС про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску до виплати заробітної плати (доходу) є неправомірними.
У підготовчому засідання, призначеному на 11.10.2021 року, оголошено перерву до 16.11.2021 року.
У підготовче засідання, призначене на 16.11.2021 року, з`явились представники сторін. Судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 07.12.2021 року з метою ознайомлення представника позивача з додатковими поясненнями.
У підготовчому засідання, призначеному на 14.12.2021 року, суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Аналізом ІКП за платежем «Єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми: заробітної плати, винагороди за цивільно-правовими договорами, ЦПХ, допомоги по тимчасовий не працездатності» код платежу 70 71010000, встановлено наявність факту порушення законодавства в частині несвоєчасної сплати ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» узгодженої суми збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за лютий 2018 року у сумі 7733212,25 грн., із затримкою на 225 календарних днів, за січень 2019 року у сумі 5502988,87 грн, із затримкою на 9 календарних днів, за лютий 2019 року у сумі 6402427,17 грн., із затримкою на 57 календарних днів, за березень 2019 року у сумі 8639672,60 грн, із затримкою на 77 календарних днів, за квітень 2019 року у сумі 7934217,95 грн, із затримкою на 95 календарних днів.
Відповідно до п.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та абз.6 п.4.3 розд.4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 04.05.2018 року №469 платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.
Згідно Звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (табл. 1 дод. 4) самостійно нарахована сума єдиного внеску, що підлягає сплаті за лютий 2018 року становить 7733212,25 грн., за січень 2019 року становить 7639439,74 грн., за лютий 2019 року становить 8307786,30 грн, за березень 2019 року становить 8639672,60 грн., за квітень 2019 року становить 7934217,95 гривень.
ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» за лютий 2018 року по терміну сплати, відповідно 20.03.2018 року не перераховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 7733212,25 грн., яка остаточно погашена в період з 26.09.2018 року по 31.10.2018 року, тобто із затримкою на 225 календарних днів.
За січень 2019 року по терміну сплати, відповідно 20.02.2019 року не перераховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5502988,87 грн., яка остаточно погашена в період з 21.02.2019 року по 01.03.2019 року, тобто із затримкою на 9 календарних днів.
За лютий 2019 року по терміну сплати, відповідно 20.03.2019 року не перераховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6402427,17 грн., яка остаточно погашена в період з 21.03.2019 по 16.05.2019, тобто з затримкою на 57 календарних днів.
За березень 2019 року по терміну сплати, відповідно 22.04.2019 року не перераховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 8639672,60 грн., яка остаточно погашена в період з 16.05.2019 по 08.07.2019, тобто із затримкою на 77 календарних днів.
За квітень 2019 року по терміну сплати, відповідно 20.05.2019 року не перераховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 7934217,95 грн., яка остаточно погашена в період з 08.07.2019 по 23.08.2019, тобто із затримкою на 95 календарних днів, чим порушено п.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Рішення та розрахунок штрафних санкцій та пені вручено ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» 25.11.2019 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VI в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) закріплено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому, за приписами частини 12 статті 9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Частиною 11 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону №2464-VI).

У відповідності до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно частини 10 статті 25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

В силу частини 13 статті 25 Закону №2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Як встановлено судом, аналізом ІКП за платежем «Єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми: заробітної плати, винагороди за цивільно-правовими договорами, ЦПХ, допомоги по тимчасовий не працездатності» код платежу 70 71010000, встановлено наявність факту порушення законодавства в частині несвоєчасної сплати ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» узгодженої суми збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за лютий 2018 року у сумі 7733212,25 грн., із затримкою на 225 календарних днів, за січень 2019 року у сумі 5502988,87 грн, із затримкою на 9 календарних днів, за лютий 2019 року у сумі 6402427,17 грн., із затримкою на 57 календарних днів, за березень 2019 року у сумі 8639672,60 грн, із затримкою на 77 календарних днів, за квітень 2019 року у сумі 7934217,95 грн, із затримкою на 95 календарних днів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, а позивачем не спростовано факт порушення законодавства в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.03.2018 року по 23.08.2019 року із затримкою.

Як зазначає позивач у позові, враховуючи те, що у ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» існувала заборгованість з виплати заробітної плати за періоди, за які помилково нараховано штрафні санкції, то у останнього не виникало обов`язку щодо сплати єдиного внеску, а отже, не виникало підстав для нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску та нарахування штрафних санкцій.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить заборони для платника сплачувати єдиний внесок або звільнення від виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску у разі наявності заборгованості із заробітної плати. Навпаки, Закон України №2464-VІ чітко визначає обов`язковість, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, відповідальність за порушення норм Закону.

Вказане питання неодноразово було предметом судового розгляду за позовом ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» до податкової служби.

Верховний Суду в постановах від 14.02.2018 року у справі №804/7236/14-а, від 14.08.2018 року у справі №804/3704/17, від 19.03.2019 року у справі №804/6540/15 виклав правовий висновок, що за наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами, зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу). Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що порушення встановлених Законом строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені. Роботодавці зобов`язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших виплат, на які нараховується єдиний внесок.

Як зазначає, суд касаційної інстанції, законодавство не ставить у залежність виконання обов`язку щодо своєчасної сплати нарахованого єдиного внеску від наявності певних умов та фінансового стану платника, у тому числі від виплати заробітної плати. Несвоєчасна виплата заробітної плати і несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням чинного законодавства, за яке передбачена відповідальність, можливість звільнення від якої не передбачена.

Окрім того, судом не приймаються посилання позивача на те, що до прийняття спірного рішення відповідач повинен був провести перевірку, так як за приписами пункту 4 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28.03.2016 року №393) (надалі - Інструкція від 20.04.2015 року №449), факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

Отже, за порушення частини 8 статті 9 Закону №2464-VI при складані рішення відповідно підпункту 2 пункту 2, пункту 4 розділу VIІ Інструкції від 20.04.2015 року №449 не передбачено складання акта перевірки.

У позові Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» вказує на неправомірність застосування відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій відповідно Додатку 12 до Інструкції від 20.04.2015 року №449.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі), при порушенні складається рішення відповідно Додатку 15.

Питання перевірки сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування одночасно з видачею сум виплат заробітної плати контролюючим органом не перевірялось.

Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.11.2019 року № складено відповідно Додатку 12 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 року №469), оскільки відповідно підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 року №469) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01.01.2015 року накладається штраф у розмірі та 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому, складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з Додатком 12. При застосуванні штрафів, зазначених пп.2 п.2 розділу VII, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

З урахуванням викладеного, суд робить висновок, що рішення № від 15.11.2019 року прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду справи, судом встановлено правомірність підстав для прийняття оскаржуваного рішення, а тому воно є таким, що не підлягає скасуванню.

Стосовно строку звернення до суду з позовною заявою, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На переконання суду в питаннях оцінки поважності причин пропуску строку звернення до суду, необхідно уникати вияву надмірного формалізму, що може розцінюватись як обмеження особи в доступі до правосуддя, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що позивач протягом 2020 та 2021 років неодноразово звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовами про визнання протиправним та скасування рішення Офісу великих платників податків ДПС України № від 15.11.2019 року, проте через неможливість сплати судового збору, доступ до правосуддя було обмежено.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Суду надано докази неодноразового звернення до суду з позовами, в тому числі і в межах позовної давності оскарження рішення № від 15.11.2019 року, а також докази скрутного становища Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» та неможливість сплати судового збору у строки встановлені ухвалами суду про залишення позовної заяви без руху, з огляду на що, суд вважає, що строк звернення до суду з відповідним позовом має бути поновлений, як такий, що пропущений позивачем з поважних причин.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме, довів правомірність свого рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року задоволено клопотання про відстрочення сплати судового збору та відстрочено позивачу сплату судового збору за подання адміністративного позову до ухвалення судового рішення у справі, суд робить висновок про наявність підстав для стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» за подання адміністративного позову майнового характеру, який поданий юридичною особою, у розмірі 22700,00 грн.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (вул. Криворізька, буд. 1, м. Дніпро, 49008, ) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (просп. О. Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49600, код ЄДРПОУ ВП 43968079) відмовити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» () до Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 22700,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський