Справа № 420/14269/20
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/14269/20

Суддя в суді І інстанції Завальнюк І.В. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до Південного міжрегіонального управлення Укртрансбезпеки, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Приватного підприємства «Південьдортех», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер», про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Південному міжрегіональному управленню Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафу № 2141473 від 25 серпня 2020 року та № 214145 від 25 серпня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як судом не надано належної правової оцінки посиланням позивача на факт здійснення зважування його автомобіля, який перевозив сипучий вантаж, під час його руху, без затвердженої методики.

При цьому, апелянт вважає, що у межах спірних правовідносин ним передано свої автомобілі в користування інших осіб, а тому він не є автомобільним перевізником у розумінні положень чинного законодавства.

Також, апелянт вважає, що на нього протиправно накладено спірні санкції за перевезення подільного вантажу з перевищенням затверджених вагових обмежень, так як дозволи на перевезення подільного вантажу з перевищенням затверджених вагових обмежень не надаються.

Крім того, апелянт вважає, що контролюючим органом не сповіщено його про розгляд справи, за наслідком якого на нього накладено спірні санкції.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 липня 2020 року на автомобільній дорозі АДН-24 224 км, старшим державним інспектором Савчиним Р.В. складено акти проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 09 липня 2020 року № 195500 та № 195501.

Під час перевірок виявлено порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», за що передбачена відповідальність згідно абз 16 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», оскільки при зважуванні виявлено:

- перевантаження повної маси транспортного засобу Мерседес, д/н НОМЕР_1 , що належить ТОВ «СПМК-17», яка становила 49,485 тон, що є перевищенням допустимої норми маси транспортного засобу, яка складає 40 тон, тобто процент перевищення склав більше 20 %, а саме 23,70%. Крім цього, виявлено перенавантаження маси на одну вісь, яка становила 14,13 тон, при допустимій нормі маси 11 тон. Тобто процент перевищення склав більше 20 %, а саме 28,45%;

- перевантаження повної маси транспортного засобу Мерседес, д/н НОМЕР_2 , який належить ТОВ «СПМК-17», яка становила 48,15 тон, що є перевищенням від допустимої норми маси транспортного засобу, яка складає 40 тон, тобто процент перевищення склав більше 20 %, а саме 20,38 %. Крім цього, виявлено перенавантаження маси на одну вісь, яка становила 26,43 тон, при допустимій нормі маси 22 тон. Тобто процент перевищення склав більше 20 %, а саме 20,14 %.

На підставі вищезазначених актів перевірок начальником Управління Укртрансбезпеки в Одеській області 25 серпня 2020 року винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 2141473 та № 214145, якими до ТОВ «СПМК-17» застосовано штрафи у розмірі 34 000,00 грн. згідно з абз 16 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Не погодившись із вказаними постановами, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин позивача правомірно притягнуто до відповідальності за перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів без необхідного дозволу, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про автомобільний транспорт» визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Згідно ч. 1 ст. 48 «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно ч. 3 вказаної статті, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Між тим, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879.

Згідно пп.пп. 2, 3, 4 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;

великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки;

габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно п. 12 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Згідно п. 15 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Згідно п. 18 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно абз. 16 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуваними постановами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 214145 від 25 серпня 2020 року та № 214143 від 25 серпня 2020 року накладено на товариство адміністративно-господарський штраф за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм на понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог, в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вимог законодавства вбачаться, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Між тим, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів.

При цьому, обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внести плату за проїзд такого великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування, покладається на перевізника вантажу.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Між тим, як зазначено вище, підставою для накладення на позивача штрафу відповідно до оскаржуваних постанов стало перевищення встановлених законодавством України габаритно-вагових норм на 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що оскільки результати зважування транспортних засобів товариства перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 2 %, наявні підстави вважати такі транспортні засоби великоваговим, а тому для їх руху, необхідно отримати відповідний дозвіл.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 803/1540/16.

Між тим, за відсутності документів, зокрема, в даному випадку дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документу про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування санкцій, визначених ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

В даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що такі дозволи у позивача відсутні, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, контролюючий орган мав достатні підстави для накладення штрафу на позивача відповідно до ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

При цьому, апелянт посилається на правовий висновок Верховного Суду щодо неможливості застосування до нього спірних санкцій, так як він перевозив подільний вантаж, що викладений у постанові від 29 січня 2020 року № 814/1460/16.

Проте, колегія суддів не приймає зазначених посилань, так як вказана постанова Верховного Суду не містить відповідних висновків.

Між тим, варто зазначити, що за ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, за визначенням, яке викладено у ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

В даному випадку, позивач вважає протиправними оскаржувані постанови з огляду на те, що її складено відповідачем відносно неналежного суб`єкта господарювання.

Так, ТОВ «СПМК-17» в підтвердження того, що воно є власником транспортних засобів, проте не є перевізником в спірних правовідносинах, надано до суду договори оренди та акти приймання-передачі транспортних засобів в оренду ПП «Південьдортех», ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер».

Проте, колегія суддів не приймає посилань апелянта на зазначені документи, так як з актів його перевірки вбачається, що вищевказані документи не надавалась водіями під час перевірки транспортних засобів позивача.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обов`язок пред`являти такі документи чітко визначено у ст. 49 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

В даному випадку, позивач не був позбавлений права під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, надати пояснення та/або додаткові докази управлінню Укртрансбезпеки щодо складення документів відносно неналежної особи.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «СПМК-17» повідомлялося про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що підтверджується квитанцією ПАТ «УКРПОШТА».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що саме позивач, який є власником спірних транспортних засобів, виступає автомобільним перевізником у межах спірних правовідносин, а як наслідок несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів не спростовується матеріалами справи, що зумовлює накладення штрафу за таке порушення.

Щодо доводів про відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, наявні підстави зазначити наступне.

Дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Між тим, порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач.

Тому, колегія суддів вважає, що контролюючим органом правомірно проведено габаритно-ваговий контроль транспортних засобів позивача.

Вказаний висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 22 грудня 2021 року (справа № 420/3371/21).

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що суб`єктом владних повноважень не допущено порушень вимог законодавства у межах спірних правовідносин, а як наслідок оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

В свою чергу, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.