Справа № 440/3920/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 р. Справа № 440/3920/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2021, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 16.06.21 по справі № 440/3920/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській обл.), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській обл. щодо відмови у виплаті йому підвищення до пенсії, як реабілітованій особі, у розумінні п. "г" ст. 77 Закону України № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській обл. здійснити з 23.03.2021 нарахування та виплату йому підвищення до пенсії, як реабілітованій особі, у розумінні п. "г" ст. 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону № 1058-IV.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській обл. щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як реабілітованій особі, у розумінні п. "г" ст. 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону № 1058-IV.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській обл. здійснити ОСОБА_1 з 17 жовтня 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії, як реабілітованій особі, у розумінні п. "г" ст. 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове судове рішення , яким відмовити в задоволенні позовних вимог .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до положень пп.2 п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16.07.2008 №654 (далі - постанова КМУ №654), починаючи з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн. Вказана постанова є чинною, не скасованою, неконституційною не визнавалась, тому саме її норми, підлягають застосуванню. При цьому, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 з 01.11.2010 нараховується та виплачується підвищення до пенсії у відповідності до постанови КМУ №654 у розмірі 54,4 грн.

18.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Полтавській обл.

29.10.2021 на адресу Другого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважав, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

22.11.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській обл. призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, дослідивши відзив на апеляційну скаргу, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 з 01.09.2020 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Полтавській обл. та отримує пенсію за віком.

Позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років" від 17.04.1991 № 962-XII (далі - Закон № 962-XII), що підтверджено копією посвідчення від 20.03.2015 №104.

Пенсія за віком ОСОБА_1 нараховується та виплачується з врахуванням підвищення до пенсії реабілітованим особам у розмірі 54,40 грн на підставі пп. 2 п. 4 постанови КМУ №654, що підтверджено матеріалами пенсійної справи та не заперечувалось сторонами. Надбавка нарахована з 01.11.2020.

Упродовж березня 2021 року позивач звертався до ГУ ПФУ в Полтавській обл. із заявою, у якій просив здійснити перерахунок його пенсії, у тому числі, надбавки як реабілітованій особі.

Листом ГУ ПФУ в Полтавській обл. від 09.04.2021 вих.№1600-0213-8/26619 позивача повідомлено, що підвищення до пенсії за віком реабілітованій особі нараховується та виплачується у розмірі 54,40, як те передбачено постановою КМУ №654.

Крім того, листом від 23.03.2021 вих.№2279-2177/Ж-02/8-1600/21 позивача повідомлено про відсутність підстав для перерахунку підвищення до пенсії за віком реабілітованій особі.

Не погодившись з такою відповіддю пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, вважаючи вищезазначені дії ГУ ПФУ в Полтавській обл. протиправними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі № 962-XII, який до 13.03.2018 мав назву Закон України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 1-1 Закону № 962-XII вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до п."г" ст.77 Закону № 1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Водночас, суд звертає увагу на те, що частина шоста ст. 6 Закону № 962-XII надано право вибору соціальних гарантій, які передбачені різними законодавчими актами, окремим категоріям осіб, а саме: особи, реабілітовані відповідно до цього Закону, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, за їх вибором отримувати пільги та інші соціальні гарантії, передбачені цією статтею або статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а особам із числа таких осіб, яким встановлено інвалідність, - статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" або пунктом "г" статті 77 Закону № 1788-XII , або статтею 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Розмір мінімальної пенсії за віком для застрахованих осіб встановлюється Законом "Про державний бюджет України" на відповідний рік та розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом № 1788-XII. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови КМУ № 654 установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу з 01.11.2010 встановлено підвищення до пенсії у розмірі, встановленому постановою КМУ №654, а саме - 54,4 грн, тобто в меншому розмірі, ніж той, що гарантований п. "г" ст. 77 Закону № 1788-XII.

Водночас, відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІІ, а не постанова КМУ №654. Отже, відповідач протиправно виплачує позивачу підвищення до пенсії в розмірі, визначеному постановою КМУ № 654, внаслідок чого розмір надбавки є суттєво меншим за той, що підлягає виплаті реабілітованим особам на підставі п. "г" ст. 77 Закону № 1788-ХІІІ.

Посилання апелянта на правомірне застосування положень постанови КМУ №654, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав зазначених вище.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.11.2018 у справі № 446/1563/16-а, від 14.02.2019 у справі №345/1416/17, а тому відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, підвищення відповідно до п. "г" ст. 77 Закону № 1788-ХІІІ в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, має бути встановлено з часу звернення особи про встановлення надбавки.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року по справі № 440/3920/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова