Справа № 520/12545/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 р.Справа № 520/12545/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.10.21 року по справі № 520/12545/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській обл., відповідач) , в якому просив суд:

-визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській обл. щодо перерахунку і невиплати заборгованості 131778 грн. 52 коп. за період з 01.04.2012 по 01.01.2016 станом на 01.06.2021 та не нарахування і невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії протиправною (постанова КМУ №159 від 21.02.2001)

-зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. зробити йому перерахунок пенсії в період з 01.04.2012 по 01.01.2016 і виплатити нараховану заборгованість в сумі 131778 грн. 52 коп. станом на 01.06.2021 єдиним платежем та нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.04.2012 по 01.01.2016 (єдиним платежем), яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, а також постановою Верховного касаційного адміністративного суду, справа №826/3858/18, яка набрала законної сили 12.11.2019, рішення остаточне і оскарженню не підлягає;

-встановити судовий контроль за виконанням рішення, зобов`язавши відповідача подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (ст.382 КАС України).

04.10.2021 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду залишено без розгляду позов ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 04.10.2021, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що для застосування строку звернення до суду повинно статися дві події, а саме порушення прав особи і особа повинна була дізнатися або мати об`єктивну можливість дізнатись про порушення своїх прав. Повертаючи позов судом першої інстанції не було встановлено події від якої проводити відлік шестимісячного строку, не встановлено факту порушення прав позивача. Вважає, що наслідки пропуску строку можуть застосовуватися судом лише у випадку, коли мало місце порушення прав, свобод чи інтересів особи.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено.

12.07.2021 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Харківській обл.

14.07.2021 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі.

20.09.2021 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду зазначена позовна заява залишена без руху.

Відповідно до вищезазначеної ухвали позивачу необхідно було надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення із позовом протягом десяти календарних днів з дати отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

01.10.2021 на виконання вказаної ухвали позивачем, надано заяву, в якій зазначив, що на його думку строк звернення до суду з даним позовом не пропущений.

Залишаючи без розгляду позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач був позбавлений можливості звернення до суду у строки передбачені чинним законодавством, а тому наявні підстави для залишення без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України позовної заяви. Свої висновки суд першої інстанції узгоджує з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, ч.1 ст. 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом 12.07.2021, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суд. Позивач оспорює проведений перерахунок пенсії відповідачем за період з 01.04.2012 по 01.01.2016, в результаті чого ( на його думку) недораховано пенсії в сумі 131 778,52 грн.

Досліджуючи питання коли, у межах спірних правовідносин, позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав на отримання пенсії у належному розмірі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено перерахунок пенсії, на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений такий перерахунок. Отже з дня отримання пенсійної виплати особою, якій перераховано пенсію, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Дані висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду по справі №340/1019/19 викладеній у постанові від 21.02.2020.

Проте, з вимогами про перегляд правомірності проведеного перерахунку пенсії з 01.04.2012 по 01.01.2016 позивач звернувся до суду лише у липні 2021 року, тобто із пропуском шестимісячного строку, передбаченого ст. 122 КАС України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що про порушення своїх прав він дізнався від своїх знайомих у травні 2021 року, а саме про наявність позитивної судової практики з даних питань колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням вище зазначено. Крім того, колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Слід зазначити, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

В свою чергу, позивач не вказав причини непереборного та об`єктивного характеру, що заважали йому своєчасно звернутися за захистом своїх прав до суду. Не зрозумілість відповіді на звернення пенсійного органу, хвороба короновірусом у листопаді 2020 року не є поважними причина пропуску строку на звернення до суду з вимогами про захист порушеного права в період за 01.04.2012 по 01.01.2016 року.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на ч.3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки зазначена стаття доповнена частиною 3 відповідно до Закону України № 614-VIII 15 липня 2015 року, який набрав законної сили з 01.01.2016 і не передбачав зворотньої дії у часі.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (справи Стаббігс на інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії) право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції фактично відмовив у доступі до суді колегія суддів зазначає.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду у розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України (2009) ЄСПЛ зазначає, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Однак це право не є абсолютним та воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (також наприклад, справи Девеер проти Бельгії рішення від 27.02.1980 року, Голдер проти Сполученого Королівства рішення від 21.02.1975 року).

Враховуючи вище зазначене, а також значний проміжок часу пропуску строку звернення позивачаз адміністративним позовом до суду, колегія суддів вважає звернення те, що позивач звернувся до суду, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують не спростовують з наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правовірність висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року по справі № 520/12545/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 29.12.2021 року