Справа № 420/5657/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5657/21
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів: Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до наведених вище відповідачів та зазначив такі вимоги:

- визнати протиправними дії Департаменту фінансово-облікової політики МВС України щодо відмови з підстав, зазначених у листах від 01.12.2020 №Д-23570/15 та від 25.01.2021 №Д-1613/15 у призначенні та виплаті грошової допомоги у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності відповідно до висновку МСЕК від 01.09.2020 року (довідка серії 12 ААБ №730176);

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП в Одеській області) щодо відмови з підстав, зазначених у листах від 26.10.2020 за №14/1200, від 31.03.2021 за №14/Д-194, у призначенні та виплаті йому грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності, відповідно до висновку МСЕК від 01.09.2020 (довідка серії 12 ААБ №730176);

- зобов`язати Департамент фінансово-облікової політики МВС України повторно розглянути його заяви від 11.11.2020 та від 12.01.2021 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, внаслідок втрати працездатності, нарахувати грошову допомогу у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, з урахуванням раніше виплаченого розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, шляхом прийняття рішення у порядку, передбаченому розділом IV «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», затвердженого наказом МВС №4 від 11.01.2016 року;

- зобов`язати ГУНП в Одеській області повторно розглянути заяви (рапорти) №Д-9888 від 24.09.2020, №Д-194 від 18.03.2021 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги, внаслідок втрати працездатності, підготувати та направити до МВС України висновок щодо призначення йому грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності з урахуванням раніше виплаченого розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, шляхом прийняття рішення у порядку, передбаченому розділом IV «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрат працездатності поліцейського», затвердженого наказом МВС №4 від 11.01.2016 року, та виплатити грошову допомогу у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності відповідно до зазначеного Порядку.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що наведені суб`єкти владних повноважень порушили його конституційне право на отримання частини невиплаченої одноразової грошової допомоги, виплата якої встановлена пунктом 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (далі Порядок №4). Так, відповідно до даного пункту, поліцейський має право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, якщо після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Позивач наголошує, що відповідними документами підтверджено збільшення його втрати працездатності, а саме: з ІІ групи інвалідності на І групу інвалідності, а відтак у відповідачів не було підстав відмовляти йому в нарахуванні одноразової грошової допомоги в більшому розмірі та виплатити її з урахуванням раніше виплаченої суми.

ОСОБА_1 вважає неправильним трактування відповідачами підпункту 4 пункту 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», що згадана допомога виплачується протягом шести місяців після звільнення в поліції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції провів порівняльний аналіз в часі пункту 8 розділу IV Порядку №4 та встановив, що дана норма в редакції до 14.05.2019 визначала право поліцейського протягом двох років після первинного встановлення інвалідності у зв`язку із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, якщо під час повторного огляду буде встановлено вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Водночас, як зазначив суд, 14.05.2019 до пункту 8 розділу IV Порядку №4 внесено зміни та дана норма викладена в такій редакції: якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

На переконання суду першої інстанції, внесені законодавчі зміни надавали відповідачам підстави відмовити позивачу в задоволенні його заяв про нарахування та виплати грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, з урахуванням раніше виплаченого розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 , що внесеними змінами звужено право саме осіб з попередньо встановленою інвалідністю на отримання одноразової допомоги в більшому розмірі та наявність певних ознак дискримінації з боку держави відносно осіб, що попередньо отримали інвалідність, суд указав, що Порядок №4 не позбавляє позивача права на отримання допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи інша причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Також, суд першої інстанції звернув увагу, що Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України не приймав рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. На думку суду першої інстанції, з листів даної установи, що були направлені на адресу позивача, випливає роз`яснення заявнику норм права, які підлягають застосуванню (лист від 01.12.2020 №Д-23570/15) та вказано про орган, який уповноважений розглядати зазначені у заяві питання (лист від 25.01.2021 №Д-1613/15).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому, в поданій апеляції ОСОБА_1 заявив нову вимогу про стягнення з ГУНП в Одеській області на його користь моральну шкоду заподіяну протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю органу державної влади в сумі 200 000 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляції ОСОБА_1 зазначив, що частина 6 статті 100 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює можливість особи, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

На думку ОСОБА_1 , Закон України «Про Національну поліцію» визначає право поліцейських на отримання одноразової грошової допомоги та розмір такої допомоги, однак конкретні умови, за яких вона отримується визначені Порядком №4.

За такого правового регулювання, скаржник вважає, що суд першої інстанції невірно розтлумачив статтю 97 Закону України «Про Національну поліцію», указавши, що дана норма не закріплює право на отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги у випадку зміни групи інвалідності, а визначає лише право особи на її отримання.

Аналізуючи зміст Порядку №4 ОСОБА_1 наголошує, що його оновлені норми надають йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, у випадку встановлення більшого відсотка втрати працездатності.

Отже, на думку скаржника, суд першої інстанції не звернув увагу, що Обласна медико соціальна експертна комісія №1 (далі Обласна МСЕК №1) підтвердила втрату його професійної працездатності ще на 30 відсотків, порівняно до попереднього відсотка та не врахував, що група інвалідності встановлюється саме з урахуванням відсотка втрати працездатності.

Скаржник в апеляційній скарзі також зазначає про судові справи за №560/594/20, за №420/1352/20, де ухвалені рішення про задоволення аналогічних вимог позивачів, звільнених зі служби в Національній поліції.

Заявляючи про стягнення моральної шкоди, скаржник указує, що відповідач, в особі ГУНП в Одеській області, прийнявши протиправне рішення про відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги, тим самим примусив його захищати таке право в судовому порядку.

У відзиві на апеляцію ГУНП в Одеській області заявляє про необґрунтованість доводів апеляції та про відсутність підстав для її задоволення. Ключовим доводом відзиву є теза, що право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі мають особи, яким під час первинного огляду рішенням МСЕК встановлено тільки ступень працездатності без установлення інвалідності, а під час повторного огляду встановлено групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

У зв`язку поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Одеській області №2021 о/с від 29.12.2017 (а.с.66), старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу).

Підставою для видання такого наказу стало свідоцтво про хворобу №517/2 від 27.12.2017 (а.с.67-67 зворот), де зазначено, що ОСОБА_1 має діагноз і постанову М(ВЛ)К про причинний зв`язок захворювання (травми) захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції.

15.01.2018 Обласна МСЕК №1 встановила ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності, захворювання пов`язані з проходженням служби в поліції та надало довідку серії 10 ААА №127751 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, де зазначила ступінь втрати професійної працездатності - 60 відсотків (а.с.70).

23.04.2018 начальник ГУНП в Одеській області затвердив висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (а.с.131) в сумі 158 580 грн.

Відповідно до платіжного доручення №13235 від 22.12.2018 (а.с.74), ГУНП в Одеській області перерахувало на користь позивача кошти в сумі 158 580 грн.

01.09.2020 Обласна МСЕК №1 встановила позивачу І групу інвалідності, захворювання пов`язані з проходженням служби в поліції, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №128962 (а.с.71).

У цій довідці зазначено, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи, ступінь втрати професійної працездатності становить 30 відсотків.

23.09.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою (рапортом) до ГУНП в Одеській області про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності до Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с.61).

22.10.2020 начальник ГУНП в Одеській області затвердив висновок про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що раніше така допомога нараховувалася та виплачувалася в сумі 158 580 грн (а.с.134).

26.10.2020 ГУНП в Одеській області направило на адресу ОСОБА_1 листа №14/1200 (а.с.62) в якому повідомило про повернення, наданих для отримання одноразової грошової допомоги, документів, а також про те, що підпункт 4 пункту 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» встановив право на отримання одноразової грошової допомоги у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. Також у цьому листі відзначено, що ОСОБА_1 звільнено з поліції 29.12.2017, а І групу інвалідності встановлено 10.08.2020.

11.11.2020 позивач звернувся із заявою до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України (а.с.54-55), де, покликаючись на довідку серії 10 ААА №128962 про підтвердження втрати професійної працездатності у 30 відсотках до попередніх, просив призначити йому одноразову грошову допомогу, згідно постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

На вказану заяву Департамент фінансово-облікової політики МВС України надав відповідь від 01.12.2020 №Д-23570/15 (а.с.56), де зазначив, що умови та порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги регулюється Порядком №4, а не Порядком №850.

12.01.2021 позивач повторно звернувся із заявою до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України (а.с.57-58), де виклав аналогічне прохання про виплату одноразової грошової допомоги, але вже покликаючись на Порядок №4 (в редакції наказу МВС №249 від 05.04.2019).

У відповідь, 25.01.2021, Департамент зазначив, що з такою заявою слід звертатися за місцем проходження служби, тобто до ГУНП в Одеській області.

18.03.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУНП в Одеській області (а.с.63-64) з проханням призначити йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності І групи інвалідності (інвалід армії) та відповідно більшого відсотку втрати працездатності, з урахуванням раніше виплаченої суми, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ №249 від 05.04.2019).

31.03.2021, на вказану заяву ГУНП в Одеській області надало відповідь за №14/Д-194 про те, що дане питання вже було предметом розгляду та по ньому прийняте рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Системне тлумачення статті 308 КАС України свідчить про те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, у виняткових випадках розглядає докази, які не були подані до суду першої інстанції, а саме головне, не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Із сказаного випливає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди та докази на підтвердження спричинення цієї шкоди не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Відповідаючи на доводи апеляції, колегія суддів зазначає таке.

Так, на думку скаржника, суд першої інстанції неправильно тлумачить норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, заявляючи про те, що стаття 97 Закону України «Про Національну поліцію», а також Порядок №4 не встановлюють право на отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги у випадку зміни групи інвалідності.

Частиною 5 статті 242 КАС України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Єдність судової практики досягається у тому числі врахуванням судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Вивчивши правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо правильного застосування статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 8 розділу IV Порядку №4, колегія суддів установила, що у справах: №240/9996/19 від 18.11.2021, №520/1726/2020 висловлена така правова позиція.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Частиною 2 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» унормовано, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Як мовилося вище, наказом МВС України затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №163/28293).

Пунктом 8 розділу ІV Порядку №4 (в редакції до 14.05.2019) було визначено, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

На час дії зазначеної редакції Порядку №4 позивач мав право на виплату доплати до грошової допомоги у разі встановлення йому вищої групи інвалідності протягом двох років з 15.01.2018 (дата встановлення йому ІІ групи інвалідності).

Водночас з 14.05.2019 до Порядку №4 було внесено зміни, зокрема в пункт 8 розділу ІV викладений в такій редакції - якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Проаналізувавши наведені норми, Верховний Суд зробив висновок про те, що після внесення відповідних змін до Порядку №4 законодавець фактично виключив право поліцейського на отримання грошової допомоги в більшому розмірі у разі, якщо протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності останньому під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності.

Роблячи висновок в яких випадках слід застосовувати пункт 8 розділу IV Порядку №4, суд касаційної інстанції відзначив таке:

- якщо поліцейському, після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду, буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності;

- якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності, без установлення інвалідності, під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії більший відсоток втрати працездатності.

Водночас дана норма не може бути застосована у випадках призначення та виплати поліцейському грошової допомоги в більшому розмірі в разі, якщо поліцейському після первинного встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності.

Таким чином, узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції робить висновок про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі після встановлення йому вищої групи інвалідності.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника щодо наявності у спірних правовідносинах дискримінації (позбавлення позивача як особи з інвалідністю, що пов`язана з виконанням службових обов`язків, можливості реалізувати свої права), оскільки як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами своє право на отримання одноразової грошової допомоги позивач реалізував та отримав її в сумі 158 580 грн.

Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що ГУНП в Одеській області діяло протиправно, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Покликання позивача на правову позицію, що викладена у рішеннях по справах №560/594/20, №420/1352/20, не може бути взято до уваги, адже ці рішення не розглядалися судом касаційної інстанції по суті. До того ж, є некоректним, з боку скаржника, застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 10.03.2015 у справі №21-563а14, адже правовідносини, які виникли в даній справі, регулювалися іншими вимогами законодавства.

Резюмуючи викладене, суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, позаяк суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

За результатами апеляційного перегляду розподіл судових витрат відповідно вимог ст.139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 29.12.2021.