Справа № 340/5150/20
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 340/5150/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 (суддя Жук Р.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення рішення в частині,-

в с т а н о в и В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення рішення №-1128 від 22.11.2019 року прийняте ГУ ДПС у Кіровоградській області в частині нарахування позивачу орендної плати за 2019 рік в сумі 50343,83 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.03.2021р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що позивачем до суду не надано доказів щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 10.06.2016 року №16 в зв`язку з відчуженням частини об`єктів, що знаходяться на земельній ділянці іншій особі.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що з моменту набуття права власності обдарованого на будівлі, що розташовані на орендованій скаржником земельній ділянці, для нього така оренда землі вважається припиненою, що свідчить про відсутність у скаржника обов`язку щодо плати за землю з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за обдарованим, саме з 14 червня 2018 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, 10.06.2016 року між Кіровоградською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки №16 .

Згідно зазначеного договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 передано в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку загальною площею 0,4017 га., кадастровий номер :19:162:0036, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , для розміщення комплексу будівель пункту технічного обслуговування транспортних засобів.

Згідно п. 4.2 Договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюються в розмірі 5% нормативно грошової оцінки у сумі 31 085,64 грн.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :19:162:0036 площею 0, 4017 га складає 1 935 184,93 грн. .

Зазначені обставини не заперечуються сторонами у справі.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та технічних паспортів на комплекс будівель, на орендованій позивачем земельній ділянці кадастровий номер :19:162:0036 розташовано два комплекси будівель з адресами АДРЕСА_1 загальною площею 431,8 кв.м, який займає 2 090 га та АДРЕСА_1 , загальною площею 503,2 кв.м, який займає 1 927 га , відповідно .

Відповідно до договору дарування від 14.06.2018 позивач ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :19:162:0036 площею 0, 4017 га. 22.11.2019 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №-1128, за податковий період 2019 рік, сума податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб визначена у розмірі 96 759,24 грн.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Згідно з пунктами 288.1-288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За приписами частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують і положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою (пункт е частини першої статті 141 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України Про оренду землі до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до статті 31 Закону України Про оренду землі договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Верховний Суд України у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа № 21-3078а16), сформулював правову позицію: якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Також 25 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 520/8446/18 підтвердив вже усталену правову позицію стосовно переходу обов`язку зі сплати податку за земельну ділянку та/або орендної плати за землю у разі переходу права власності на нерухомість, на якій вона розташована.

Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати орендної плати за землю, на якій розташоване набуте ним майно. У зв`язку з чим, однією з умов, що мають вирішальне значення для визначення розміру плати за землю, має саме розмір земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що до ОСОБА_2 перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщені комплекси будівель за адресою: АДРЕСА_1 , .

Таким чином, у попереднього власника припиняється обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташовані споруди, що перебувають у власності іншої особи.

Натомість, відповідач при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення визначив розмір орендної плати виходячи з площі ділянки 0,4017 га, не врахувавши при цьому перехід права власності на об`єкт нерухомості до іншої особи.

Посилання відповідача на те, що договір оренди земельної ділянки, на якій розташована відчужена частина нерухомості, є чинним, як на підставу для продовження обов`язку позивача по сплаті орендної плати за таку ділянку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини не звільняють нового власника від обов`язку по сплаті орендної плати за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ними майно.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неврахування розмірів площ земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомості, та сплати орендної плати у рівних частках з огляду на таке.

Орендна плата за земельні ділянки за своєю суттю є платежем, який орендар вносить орендодавцеві саме за користування земельною ділянкою. Якщо особа не користується земельною ділянкою, то вона не зобов`язана сплачувати орендну плату. Суд же першої інстанції по суті поклав на позивача обов`язок сплачувати орендну плату за ту частину земельної ділянки, якою він не користується, що суперечить приписам чинного законодавства, а також є несправедливим по відношенню до позивача.

Крім того, у разі набуття права власності на споруду, що перебуває у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт.

Як встановлено матеріалами справи, з 14.06.2018 до ОСОБА_2 перейшло право власності на комплекс будівель, який розташований на земельній ділянці площею 0,2090 га.

У користуванні позивача залишився комплекс будівель, який розташований на земельній ділянці площею 0, 1927 га.

Отже, визначення розміру орендної плати за 2019 рік для позивача, починаючи з 14.06.2018, здійснюється з площі 0,1927 га земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування відповідачем податкових зобов`язань зі сплати орендної плати за земельну ділянку площею 0,4017 га за 2019 рік за спірним податковим повідомленням-рішенням у сумі 46 415,41 грн є безпідставним.

Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, проте відповідно до ч. 2 цієї ж статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини та зазначені норми, колегія суддів робить висновок про необхідність повного задоволення позову та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.11.2019 № -1128 в частині визначення грошового зобов`язання з орендної плати за землю в сумі 50343, 83 грн.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.

Враховуючи наслідки апеляційного розгляду справи, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1320 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.03.2021-скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення №-1128 від 22.11.2019 року прийняте ГУ ДПС у Кіровоградській області в частині нарахування позивачу орендної плати за 2019 рік в сумі 50343,83 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області () сплачений судовий збір у сумі 1320 (одна тисяча триста двадцять) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова