Справа № 200/10439/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 р. Справа№200/10439/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення № 4561 від 06.10.2020 року Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 02.10.2020 року ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року в справі № 1-р/2020, та з урахуванням періодів роботи: з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1987 року, з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року, з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року, з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 4561 від 06.10.2020 року Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 02.10.2020 року ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року в справі № 1-р/2020, та з урахуванням періодів роботи: з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1987 року, з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року, з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року, з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.10.2020 року вона звернулась до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак, рішенням № 4561 від 06.10.2020 року їй відмовлено в призначенні пенсії, оскільки на час звернення вона не досягла 54 річного віку, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначає, що вказаним рішенням до її страхового стажу не були враховані періоди роботи з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1987 року, з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 дата заповнення та дата прийому на роботу складає більше тижня, що є порушенням п. 2 п.п. 2.2 Інструкції № 162 від 20.06.1974 року. Також до пільгового стажу не були враховані періоди роботи з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року та з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року, оскільки не надано документів, які засвідчують простій підприємства пов`язаний з виробничою необхідністю. Позивач стосовно некоректного заповнення трудової книжки вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, отже, вона не несе відповідальність за неточності у трудовій книжці. Стосовно твердження відповідача про те, що позивач не надав документів, які свідчать проте, що підприємство було у простої з виробничої необхідності, позивач зазначає, що відповідач мав право самостійно звернутися до підприємства та отримати відповідні документи. Щодо посилання у спірному рішення на не досягнення позивачем віку необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач зазначає, що відповідач протиправно не врахував при вирішенні питання про призначення пенсії положень пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ. Позивач вважає, що прийнятим рішенням відповідач порушив її законні права та інтереси, оскільки воно ґрунтується на безпідставних мотивах і не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною третьою статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. З огляду на зазначені обставини позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

02.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про призначення пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням в.о. начальника управління від 13.10.2020 року №4561 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки на момент звернення позивач не досягла пенсійного віку згідно п.2 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 54 роки 6 місяців.

Відповідно до наданих документів загальний страховий стаж позивача складає 25 років 11 місяців 7 днів, в тому числі стаж роботи за Списком № 2 - 15 років 3 місяці 6 днів.

Відповідач вказує, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІУ, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, серед іншого: 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року (абзац 2 пункту 2 частини другої статті 114 Закону України № 1058-ІУ). Управління звертає увагу суду на те, що станом на час звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла віку 51 рік 11 місяців. При цьому, згідно спірного рішення, підставою для відмови у призначенні пенсії є недосягнення позивачкою віку 54 роки.

Стосовно посилань позивача на висновки Конституційного Суду України, викладених у прийнятому рішенні № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, управління зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 визначено порядок застосування статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за яким редакція вказаної статті до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ має застосовуватися до осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, досягли пенсійного віку - чоловіки 55 років та жінки 50 років, та набули необхідний стаж.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року було доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розділом ХІV-І Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. На думку відповідача Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту набрання законної сили Законом України № 2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» - з 11 жовтня 2017 року.

Аналізуючи положення чинного законодавства, управління приходить висновку, що оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-УІІІ від 03 жовтня 2017 року є чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11 жовтня 2017 року. Управління зазначає, що станом на дату набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» (11 жовтня 2017 року) позивачу виповнилось 48 років 11 місяців 23 дні, відтак умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають визначатись за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки позивачкою не було досягнуто усіх необхідних умов, а саме віку 50 років. Управління наголошує, що колізія між нормативними актами можлива у разі одночасної дії таких актів, які регулюють ті ж самі правовідносини. Тому, управління звертає увагу на відсутності колізії між законодавчими актами, оскільки починаючи з 11.10.2017 року спірні правовідносини врегульовані виключно нормами закону № 1058, що прямо зазначено у вказаному акті законодавства, положення якого неконституційними не визнавались. На думку відповідача, норми Закону №1788-ХІІ щодо спірних правовідносин втратили свою чинність, що виключає наявність правової колізії.

Щодо не зарахування періодів роботи до загального страхового стажу період роботи з 09.04.1986р. по 04.08.1987р., з 17.08.1987р. по 01.09.1987р. та з 01.04.1988р. по 21.06.1988р., управління зазначає, що в наданій позивачем трудовій книжці НОМЕР_1 дата заповнення (01.06.1989) та дата прийому на роботу (09.04.1986) більше тижня, що є порушенням п.2 п.п. 2.2. Інструкції № 162 від 1974 року. Головне управління ПФУ в Донецькій області вважає, що уповноважена особа, яка вносила записи до титульного аркушу трудової книжки грубо порушила вищевказані норми законодавства. Оскільки в трудовій ОСОБА_1 містяться неправильні записи про періоди роботи, а позивачем, в порушення пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, не було надано довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи з 09.04.1986 по 04.08.1987, з 17.08.1987 по 01.09.1987 та з 01.04.1988 по 21.06.1988 відсутні підстави для включення до загального страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо не зарахування періодів роботи з 01.04.2020 по 25.04.2020 року та з 01.07.2020 по 12.07.2020 року на шахті «Новодонецька», управління зазначає, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більшого одного місяця в календарному році. Оскільки позивачем не надано необхідні документи, які засвідчують простій підприємства пов`язаний з виробничою необхідністю, зарахувати період роботи з 01.04.2020 по 25.04.2020 та з 01.07.2020 по 12.07.2020 до пільгового стажу управління не мало підстав.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що спірне рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято у межах та у спосіб визначений чинним законодавством, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року зупинено провадження в адміністративній справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 (Пз/9901/32/20).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року замінено первинного відповідача у справі Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України. що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с. 6-7).

02.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 41).

До заяви позивачем були надані наступні документи: трудову книжку серії НОМЕР_1 , свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 , диплом про навчання № 70 від 22.07.1985 року, довідку про підтвердження пільгового стажу, видану ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» № 184 від 30.09.2020 року, копію наказу про атестацію робочих місць № 46/в від 28.01.2010 року, № 262/в від 30.03.2011 року, № 26-от від 22.01.2015 року, № 97-п від 01.02.2020 року, № 21-оп від 20.01.2020 року, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану щодо підтвердження дошлюбного прізвища, свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_5 , паспорт та ідентифікаційний номер.

06.10.2020 року Добропільским об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення № 4561 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 22-24).

У спірному рішенні відповідач посилався на те, що рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 визначено порядок застосування статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за яким редакція вказаної статті до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ має застосовуватися до осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, досягли пенсійного віку - чоловіки 55 років та жінки 50 років, та набули необхідний стаж.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року було доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розділом ХІV-І Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11 жовтня 2017 року.

Управління зазначало, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціювання системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту набрання законної сили Законом України № 2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» - з 11 жовтня 2017 року.

Аналізуючи положення чинного законодавства, управління прийшло висновку, що оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 рокує чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11 жовтня 2017 року.

Управління зазначає, що станом на дату набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" (11 жовтня 2017 року) позивачці виповнилось 48 років 11 місяців 23 дні, відтак умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають визначатись за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки позивачкою не було досягнуто усіх необхідних умов, а саме віку 50 років.

Управління зазначало, що за таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 на спірні правовідносини не впливає, оскільки приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюються на заявницю.

Також управління зазначало, що до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1978 року, з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року, оскільки у наданій заявницею трудовій книжці НОМЕР_1 дата заповнення (01.06.1989 року) та дата прийому на роботу (09.04.1986 року) більше тижня, що є порушенням п. 2 п.п. 2.2. Інструкції № 162 від 20.06.1974 року.

Крім того управління повідомляло, що оскільки заявницею не надано необхідних документів , які засвідчують простій підприємства пов`язаний з виробничою необхідністю , зарахувати період роботи з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року та з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року до пільгового стажу, підстав не має.

Згідно наданих документів загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 25 років 11 місяців 7 днів, в тому числі стаж роботи за Списком № 2 15 років 3 місяці 6 днів. На дату звернення заявниця не досягла віку 54 років.

За таких обставин відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач не погодившись з рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Крім того, 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148, що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону № 1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених робота.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам

Законом № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону №1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відповідно до якого положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788 відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788 всі інші положення, чого зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком від 02.10.2020 року вона досягла 52-річного віку, та мала пільговий стаж за Списком № 2 15 років 3 місяці 6 днів, що не спростовується відповідачем.

Суд наголошує, що відповідно до п. «а» статті 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, жінки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за умови досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених робота,

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач при зверненні до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 02.10.2020 року, досягла необхідного віку (50 років згідно п. «б» ст. 13 Закону № 1788) та мала пільговий стаж для призначення пенсії (більше 10 років відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788), отже мало право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стосовно не зарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1987 року та з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 ), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412), (надалі - Інструкція № 162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно п. 2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи проводяться арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо працівник прийнятий на роботу 5 січня 1984 р в графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 г.) записується: "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; "05.01.1984".

Записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Згідно п. 2.10 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Пунктом 2.12 Інструкції № 162 визначено, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виробляються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) І з посиланням на номер і дату цих документів.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція № 58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412, не застосовується.

Так, згідно п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно п 1.5. Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення,постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Зі спірного рішення про відмову в призначенні пенсії встановлено, що періоди роботи позивача з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1987 року та з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року не зараховані до загального страхового стажу позивача, оскільки в наданій позивачем трудовій книжці НОМЕР_1 дата заповнення (01.06.1989) та дата прийому на роботу (09.04.1986) більше тижня, що є порушенням п.2 п.п. 2.2 Інструкції № 162 від 1974 року.

Суд критично оцінює такі твердження пенсійного органу, як підставу для відмову у призначенні позивачу пенсії, оскільки, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 не передбачає наслідків для особи щодо якої вона складена, порушення порядку ведення трудової книжки.

Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1987 року та з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року, оскільки трудова книжка НОМЕР_1 позивача містить необхідні запис про зазначені періоди роботи.

Стосовно не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року та з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року через ненадання позивачем документів, що підтверджують перебування підприємства у простої з виробничої необхідності, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 р. № 383, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що періоди роботи зараховують до пільгового стажу, у разі роботи працівника повний робочий день на відповідних роботах.

Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Міністерство соціальної політики України в листі від 08.02.2016 року № 713/039/161-16 роз`яснило, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

У постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Позивач до матеріалів справи надав довідку № 184 від 30.09.2020 року, видану Виробничим структурним підрозділом «Шахтоуправління Білозерське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля», відповідно до якої встановлено, що позивач у період з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року, з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року знаходилась в простої за виробничою необхідністю.

Отже, довідка № 184 від 30.09.2020 року, видана Виробничим структурним підрозділом «Шахтоуправління Білозерське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля», яка була надано позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії від 02.10.2020 року підтверджує факт перебування позивача у спірні періоди в простої за виробничою необхідністю.

Суд вважає доводи відповідача про необхідність надання позивачем додаткових доказів, що підтверджує перебування в простої з виробничої необхідності безпідставними та наголошує, що відповідач відповідно до вимог ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мав право самостійно звернутися до підприємства та отримати додаткові документи.

На підставі викладено, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача періоди роботи з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року, з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року.

Таким чином, рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 4561 про відмову в призначенні пенсії від 06.10.2020 року прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 4561 від 06.10.2020 року Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.10.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту б) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та зарахувавши до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1987 року, з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року, до пільгового стажу з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року, з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає задоволенню, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 4561 від 06.10.2020 року Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.10.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту б) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та зарахувавши до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1987 року, з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року, до пільгового стажу з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року, з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 4561 від 06.10.2020 року Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: вул. Обручева, буд. 17, м. Волноваха, Донецька область, 85700) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 02.10.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту б) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та зарахувавши до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 09.04.1986 року по 04.08.1987 року, з 17.08.1987 року по 01.09.1987 року, з 01.04.1988 року по 21.06.1988 року, до пільгового стажу з 01.04.2020 року по 25.04.2020 року, з 01.07.2020 року по 12.07.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: вул. Обручева, буд. 17, м. Волноваха, Донецька область, 85700) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 29 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська