Справа № 640/20788/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року м. Київ № 640/20788/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженні, без виклику сторін, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Міністерства соціальної політики України

2) Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної

державної адміністрації

3) Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської

районної у місті Чернігові ради

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з урахуванням уточненої позовної заяви звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України (далі по тексту - відповідач 1, Мінсоцполітики), Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач 2, Департамент), Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради (далі по тексту - відповідач 3) з наступними позовними вимогами:

- скасувати наказ Мінсоцполітики від 31 січня 2019 року №127, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 лютого 2019 року за №176/331447 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2019 рік» в частині затверджених розмірів грошової компенсації продуктів харчування на 2019 рік, зокрема, для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Чернігівської області;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти новий нормативно-правовий акт на заміну нормативно-правового акта, визнаного незаконним в частині затверджених розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування в 2019 році, зокрема, для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Чернігівської області;

- скасувати наказ Мінсоцполітики від 22 січня 2020 року №42 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2020 рік», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 січня 2020 року за №107/34390, в частині затверджених розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування в 2020 році, зокрема, для постраждалих осіб Чернігівської області;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти нові нормативно-правові акти на заміну нормативно-правового акта, визнаного незаконним в частині затверджених розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування в 2020 році, зокрема, для осіб, постраждалих Чернігівської області;

- на час проведення судового розгляду цього адміністративного позову призупинити дію наказу Мінсоцполітики від 22 січня 2020 року №42 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2020 рік», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 січня 2020 року за №107/34390 в частині встановлення розмірів та виплати вартості продуктів харчування для постраждалих осіб Чернігівської області - до вирішення спору по суті;

- зобов`язати Мінсоцполітики нарахувати позивачу щомісячну часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (встановивши її у розмірі 50% вартості продуктів для 1 категорії) згідно до пункту 14 статті 20, враховуючи частину третю статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258, відповідно до додатку №4 та №5 як інваліду другої групи, без обмеження строку проведення виплат;

- зобов`язати відповідача 3 нараховувати та виплачувати позивачу щомісячну часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановивши її у розмірі 50% вартості продуктів для 1 категорії згідно пункту 14 статті 20, враховуючи частину третю статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258, відповідно до додатку №4 та №5 як інваліду другої групи, без обмеження строку проведення виплат;

- зобов`язати відповідача 2 з моменту подання адміністративного позову до суду виконувати розрахунки позивачу щомісячної часткової компенсації вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановивши її у розмірі 50% вартості продуктів для 1 категорії згідно до пункту 14 статті 20, враховуючи частину третю статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258, відповідно до додатку №4 та №5 як інваліду другої групи, без обмеження строку проведення виплат.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/20788/20 в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Мінсоцполітики не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки розміри грошової компенсації за 2019 та 2020 роки було затверджено оскаржуваними наказами відповідно до затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік бюджетних призначень, оскільки фінансування видатків на виплату соціальної допомоги проводиться у межах коштів, передбачених законами про Державний бюджет України на відповідні роки.

Відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Департамент не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки Департамент не наділений повноваженнями визначати розміри, нараховувати та виплачувати щомісячну компенсацію на продукти харчування.

Відповідачем 3 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки функції щодо визначення розміру грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до Порядку покладено на відповідача 1; вказує, що відповідачі діяли у межах наданих їм повноважень відповідно до затверджених бюджетних призначень; відповідач 3 вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, наслідком чого є залишення позовної заяви без розгляду.

Суд, враховуючи сутність і ознаки нормативно-правового акта, зазначає, що дія нормативно-правового акта є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням.

Факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акта, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акта.

Отже, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акта, необхідно брати до уваги його багаторазове застосування та триваючу дію (тривала чинність); дійсність факту перебування суб`єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом; дату факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача); чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду; коли вступила особа (позивач) у правовідносини, які регулюються нормативно-правовим актом, і коли з них вибула.

Таким чином, за умови перебування особи (позивача) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду, строк звернення до адміністративного суду із позовом не може обмежуватися шістьма місяцями, передбаченими частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі оскарження нормативно-правового акта строк такого оскарження буде вимірюватися усім часом чинності цього нормативно-правового акта.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2020 року у справі № 826/27282/15.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 08 грудня 2020 року суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 21 лютого 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що на запит позивача Головним управлінням статистики у Чернігівській області листом від 19 червня 2020 року №05-11/1717-20 надано середні роздрібні ціни (включаючи міські ринки) на продовольчі товари в Чернігівській області в жовтні-грудні 2018 та 2019 рр.

Листом Департаменту від 30 липня 2020 року №01-10/294-10 на звернення позивача щодо здійснення перерахунку грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до пункту 14 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 надано відповідь, в якій зазначено, що Департамент не наділений повноваженнями проводити будь-які розрахунки або перерахунки компенсаційних витрат; відповідно до наказу Мінсоцполітики від 31 січня 2019 року №127 та наказу від 22 січня 2020 року №22, розміри зазначеної компенсації в Чернігівській області становлять для постраждалих громадян категорії 1 - 398,40 грн.; вказаним Порядком не передбачено, що виплата компенсації та допомоги певних видів, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Листом відповідача 3 від 03 серпня 2020 року №07/8088 за наслідками розгляду звернення позивача повідомлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні як особа, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особа з інвалідністю 2 групи; функції визначення розміру грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до чинного законодавства покладено на Мінсоцполітики, а розмір компенсації закріплюється з наказах Мінсоцполітики. Іншого механізму нарахування компенсації чинним законодавством не визначено. Наказами від 31 січня 2019 року №127 та від 22 січня 2020 року №42 встановлено та затверджено розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 2019 та 2020 роки, зокрема, для постраждалих громадян, віднесених до 1 категорії у Чернігівській області передбачено виплату компенсації у розмірі 398,40 грн щомісячно, саме в такому розмірі позивач отримує компенсацію.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423 Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі, торгівлі людьми, забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, надання соціальних послуг та проведення соціальної роботи, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну, ветеранів праці, ветеранів війни, осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, ветеранів військової служби, жертв нацистських переслідувань, дітей війни та жертв політичних репресій, пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки (державна допомога, пільги, житлові субсидії та інші виплати, що проводяться за рахунок державного бюджету, соціальні послуги) та за дотриманням прав дітей, а також забезпечує формування та реалізує державну політику щодо здійснення державного нагляду у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в частині забезпечення відповідності законодавству рішень правління Фонду соціального страхування, державного регулювання та нагляду за дотриманням норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо призначення (перерахування) і виплати пенсій у солідарній системі та щодо взаємодії Пенсійного фонду України з Фондом соціального страхування, у сфері гуманітарної допомоги.

Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань: узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України та в установленому порядку вносить їх на розгляд Кабінету Міністрів України; розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції; погоджує проекти законів, інших актів законодавства, які надходять на погодження від інших міністерств та центральних органів виконавчої влади, готує в межах повноважень, передбачених законом, висновки і пропозиції до проектів законів, інших актів законодавства, які подаються на розгляд Кабінету Міністрів України, та проектів законів, внесених на розгляд Верховної Ради України іншими суб`єктами права законодавчої ініціативи, нормативно-правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; готує в межах повноважень, передбачених законом, зауваження і пропозиції до прийнятих Верховною Радою України законів, що надійшли на підпис Президентові України; здійснює в межах повноважень, передбачених законом, координацію діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо застосування державних соціальних стандартів і нормативів та нормативів фінансового забезпечення надання державних соціальних гарантій; здійснює в межах повноважень, передбачених законом, координацію діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, зокрема в умовах особливого періоду та під час введення правового режиму надзвичайного або воєнного стану; здійснює в межах повноважень, передбачених законом, координацію діяльності структурних підрозділів місцевих держадміністрацій з питань соціального захисту населення, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінсоцполітики, зокрема щодо їх підготовки до функціонування в умовах особливого періоду та під час введення правового режиму надзвичайного або воєнного стану; визначає щомісяця фактичний розмір прожиткового мінімуму на одну особу, а також для осіб, що належать до основних соціальних і демографічних груп населення; готує та вносить пропозиції щодо затвердження розміру прожиткового мінімуму у державному бюджеті з урахуванням прогнозного індексу споживчих цін; проводить координаційно-аналітичну роботу з подолання бідності, готує пропозиції щодо вдосконалення методики проведення оцінки бідності та проводить моніторинг показників бідності; бере участь у проведенні аналізу проектів державних цільових програм з метою визначення соціальних наслідків виконання програм, у тому числі щодо їх впливу на соціальний захист населення та використання трудових ресурсів, розглядає і погоджує проекти концепцій та програм; бере участь у проведенні щороку аналізу стану виконання державних цільових програм у частині використання трудових ресурсів, готує пропозиції щодо їх подальшого виконання або припинення виконання, бере участь у підготовці узагальненого висновку про результати виконання державних цільових програм у частині проведення оцінки соціальних наслідків їх виконання; розробляє та вносить в установленому порядку пропозиції стосовно удосконалення державної політики щодо демографічного розвитку, в тому числі підвищення рівня народжуваності та розвитку сім`ї; поліпшення здоров`я населення, подолання негативних наслідків старіння населення, регулювання міграційних потоків; тощо.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС; забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки.

Пунктом 14 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, надається гарантоване державою забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання. Зазначеним особам компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» роз`яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов`язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб`єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Порядок визначення механізму використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року N 936 (далі по тексту - Порядок № 936).

Пунктом 9 Порядку № 936 передбачено, що Мінсоцполітики в місячний строк після прийняття закону про Державний бюджет України на відповідний рік визначає з урахуванням розроблених МОЗ фізіологічних (медичних) норм харчування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 (258-92-п) «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (ЗП України, 1992 р., N 10, ст. 236), і даних Держстату щодо середніх цін на продукти харчування, що склалися в регіонах за попередні три місяці, в розрізі областей та м. Києва розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до Закону для громадян, що належать до категорій 1 і 2.

Відповідно до пункту 132 Порядку №936 передбачено, що видатки здійснюються в межах бюджетних призначень, передбачених головному розпоряднику бюджетних коштів у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

В свою чергу, частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.

Між тим, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними.

Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

У зв`язку з цим функції з визначення розміру грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» покладено на Мінсоцполітики.

Відповідно до оскаржуваних наказів Мінсоцполітики від 31 січня 2019 року №127, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 лютого 2019 року за №176/331447 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2019 рік» та від 22 січня 2020 року №42 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2020 рік» встановлено розмір грошової компенсації вартості продуктів харчування для громадян, віднесених до категорій 1 і 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2019 та 2020 рік для Чернігівської області 398,40 грн. щомісячно.

При цьому, Законами України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», «Про Державний бюджет України на 2020 рік» збільшення видатків на реалізацію положень пункту 14 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено не було, а тому Мінсоцполітики, як головний розпорядник коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розраховувало розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2019 та 2020 роки, що встановлені оскаржуваними наказами, виключно в межах бюджетних призначень.

З наведеного вбачається, що Мінсоцполітики, встановлюючи розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2019 та 2020 роки, не мало правових підстав для їх визначення поза межами видатків державного бюджету на відповідні цілі у розмірах інших, ніж передбачено у Законі України «Про державний бюджет України».

З урахуванням викладеного позовні вимоги про скасування наказів Мінсоцполітики від 31 січня 2019 року №127, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 2019 року за №176/331447 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2019 рік» в частині затверджених розмірів грошової компенсації продуктів харчування на 2019 рік, зокрема, для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Чернігівської області та від 22 січня 2020 року №42 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2020 рік», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 січня 2020 року за №107/34390, в частині затверджених розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування в 2020 році, зокрема, для постраждалих осіб Чернігівської області не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти нові нормативно-правові акти на заміну нормативно-правових актів, визнаних незаконними в частині затверджених розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування в 2019 та 2020 році, зокрема, для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Чернігівської області не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про скасування оскаржуваних наказів Мінсоцполітики.

Позовні вимоги щодо призупинення на час проведення судового розгляду цього адміністративного позову дії наказу Мінсоцполітики від 22 січня 2020 року №42 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2020 рік», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 січня 2020 року за №107/34390 в частині встановлення розмірів та виплати вартості продуктів харчування для постраждалих осіб Чернігівської області до вирішення спору по суті не підлягають задоволенню, оскільки за своєю суттю є заявою про забезпечення позову.

Згідно з пунктом 1 Порядку №936 головним розпорядником коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, Фонд соціального захисту інвалідів (пункт 2 Порядку №936).

Пунктом 4 Порядку №936 визначено, що виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом (796-12), проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (далі - уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян, у тому числі пенсіонерів, працюючим і непрацюючим громадянам і пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших органів, громадянам, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, а саме: компенсація за пільгове забезпечення продуктами харчування - громадянам, що належать до першої та другої категорії постраждалих відповідно до пункту 14 частини першої статті 20, пункту 6 частини першої статті 21 Закону (796-12), за нормами, встановленими МОЗ.

Враховуючи зазначене, Департамент як розпорядник бюджетних коштів другого рівня здійснює розподіл бюджетних призначень між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня.

Таким чином, Департамент безпосередньо не здійснює соціальні виплати постраждалим громадянам і відповідно не має реєстраційних рахунків для облікування коштів для здійснення виплат громадянам та не наділений повноваженнями визначати розміри, нараховувати та виплачувати щомісячну компенсацію на продукти харчування.

Мінсоцполітики як головний розпорядник коштів за бюджетною програмок) КПКВК 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - бюджетна програма КПКВК 2501200) забезпечує здійснення процесу соціальних виплат відповідно до затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік бюджетних призначень.

Порядок №936, визначає механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики.

Відповідно до пункту 9 Порядку Мінсоцполітики в місячний строк після прийняття закону про Державний бюджет України на відповідний рік визначає з урахуванням розроблених МОЗ фізіологічних (медичних) норм харчування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 (258-92-п) «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (ЗП України, 1992 р., N 10, ст. 236), і даних Держстату щодо середніх цін на продукти харчування, що склалися в регіонах за попередні три місяці, в розрізі областей та м. Києва розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до Закону для громадян, що належать до категорій 1 і 2.

Мінсоцполітики як головний розпорядник коштів за бюджетною програмою КПКВК 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» забезпечує здійснення процесу соціальних виплат, у тому числі грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік бюджетних призначень, надаючи Міністерству фінансів України пропозиції щодо збільшення видатків за вказаною бюджетною програмою.

Так, відповідачем 1 було надано Міністерству фінансів України пропозиції щодо збільшення обсягу видатків на 2019 рік за бюджетною програмою КПКВК 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до 4,8 млрд грн, з них 2,7 млрд грн - на виплату грошової компенсації вартості продуктів харчування, проте, збільшення видатків за вказаною бюджетною програмою не передбачено, про що зазначено відповідачем 1 у відзиві.

Відповідно до додатку №3 до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» за бюджетною програмою КПКВК 2501200 було передбачено видатки у обсязі 2 335 422,0 грн із запропонованих 4,8 млрд грн.

Оскільки зазначений обсяг видатків не надав можливості підвищити розмір грошової компенсації вартості продуктів харчування, Мінсоцполітики оскаржуваним наказом від 31 січня 2019 року №127 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2019 рік» встановив розмір грошової компенсації продуктів харчування на 2019 рік, зокрема, для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Чернігівської області, у сумі 398,40 грн.

Крім того, відповідачем 1 було надано Міністерству фінансів України пропозиції щодо збільшення обсягу видатків на 2020 рік за бюджетною програмою КПКВК 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до 5,4 млрд грн., з них 2,8 млрд грн. - на виплату грошової компенсації вартості продуктів харчування, проте, збільшення видатків за вказаною бюджетною програмою не передбачено, про що зазначено відповідачем 1 у відзиві.

Відповідно до додатку №3 до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» за бюджетною програмою КПКВК 2501200 було передбачено видатки у обсязі 1 357 307,0 грн. із запропонованих 5,4 млрд грн., тобто, менше, ніж за попередній рік.

Оскільки зазначений обсяг видатків не надав можливості підвищити розмір грошової компенсації вартості продуктів харчування, Мінсоцполітики оскаржуваним наказом від 22 січня 2020 року №42 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2020 рік» встановив розмір грошової компенсації продуктів харчування на 2020 рік, зокрема, для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Чернігівської області, у сумі 398,40 грн.

Тобто, з метою виконання Закону та підвищення соціальних гарантій постраждалим громадянам відповідач 1, враховуючи, що фінансування видатків на соціальний захист, соціальне забезпечення і виплату соціальної допомоги проводиться у межах коштів, передбачених законами про Державний бюджет України на відповідні роки, щороку надає Міністерству фінансів пропозиції щодо збільшення видатків за бюджетною програмою КПКВК 2501200, проте, збільшення видатків за бюджетною програмою КПКВК 2501200 у Державному бюджеті України на 2019 рік не було передбачено на запропонованому рівні, а за 2020 рік було зменшено на рівні з попереднім роком.

Зважаючи на це, розміри грошової компенсації у 2019 та 2020 роках було затверджено оскаржуваними наказами для постраждалих осіб, віднесених до категорій 1, Чернігівської області розмір - 398,40 грн, зокрема, і для позивача.

Згідно з пунктами 20 та 29 статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, та здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу, чи закону про Державний бюджет України визнається порушенням бюджетного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Мінсоцполітики діяло в межах наділених повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, суд звертає уваги на правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зіна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Таким чином, оскільки оскаржувані накази відповідають вимогам Порядку №936 та чинному законодавству України, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Мінсоцполітики нарахувати позивачу щомісячну часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (встановивши її у розмірі 50% вартості продуктів для 1 категорії) згідно до пункту 14 статті 20, враховуючи частину третю статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258, відповідно до додатку №4 та №5 як інваліду другої групи, без обмеження строку проведення виплат, зобов`язання відповідача 2 з моменту подання адміністративного позову до суду виконувати розрахунки позивачу щомісячної часткової компенсації вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановивши її у розмірі 50% вартості продуктів для 1 категорії згідно до пункту 14 статті 20, враховуючи частину третю статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258, відповідно до додатку №4 та №5 як інваліду другої групи, без обмеження строку проведення виплат та зобов`язання відповідача 3 нараховувати та виплачувати позивачу щомісячну часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановивши її у розмірі 50% вартості продуктів для 1 категорії згідно пункту 14 статті 20, враховуючи частину третю статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258, відповідно до додатку №4 та №5 як інваліду другої групи, без обмеження строку проведення виплат.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачами доведена правомірність оскаржуваних наказів та дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова