Справа № 380/6155/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6155/21 пров. № А/857/15111/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року, прийняте суддею Хомою О.П. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії по втраті годувальника; зобов`язання призначити та виплатити пенсію в зв`язку з втратою годувальника з моменту звернення із заявою.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не перебувала з покійним ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, відповідно не є дружиною в розумінні Сімейного кодексу України та Закону № 1058-IV, а тому не відноситься до кола осіб, які за законом мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Маються покликання на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі №461/3169/17.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.02.2020 року у справі №462/1714/19 було встановлено факт її проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та те, що позивачка перебувала на повному його утриманні.

Вважає, що факт виникнення сім`ї не слід пов`язувати з моментом реєстрації шлюбу.

Маються покликання на постанову Верховного Суду у справі №210/343/19, де зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яке може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога , яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування. Факт того, що позивачка перебувала на повному утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.02.2020 року у справі №462/1714/19.

Також звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не з`ясовано, чи позивачка отримала відзив на позовну заяву, що позбавило її права на подання відповіді на відзив.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

ГУ ПФУ у Львівській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували у зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та /або утримували однин одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 1958 року народження, є інвалідом другої групи.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.02.2020 у справі №462/1714/19, яке набрало законної сили 28.08.2020 року, встановлено факт проживання однією сім`єю більше десяти років без укладення шлюбу ОСОБА_1 1958 р.н. та ОСОБА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт перебування ОСОБА_1 1958 р.н. на утриманні ОСОБА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом із ОСОБА_1 без укладення шлюбу частково у квартирі по АДРЕСА_1 , а частково у будинку померлого по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №1023 від 13.06.2007, видану Комарнівською міською радою, у якій вказано, що заявник проживала разом з ОСОБА_2 до його смерті та перебувала на його утриманні. Крім того, 26.05.2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали церковний шлюб, що підтверджується свідоцтвом таїнства подружжя.

Позивач 26.10.2020 року звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області з заявою про переведення на пенсію у разі втрати годувальника.

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 04.11.2020 року №1300-5210-8/89580 відмовлено у задоволенні заяви позивача.

Відмова мотивована тим, що позивач не є дружиною в розмінні статті 36 Сімейного кодексу України, тому не має права на отримання пенсії у разі втрати годувальника, передбаченого статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Членами сім`ї вважаються, серед іншого, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною другою статті 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

В цій справі позивач претендує на отримання пенсії по втраті годувальника, як дружина померлого, яка має інвалідність.

При цьому, як вже зазначено вище, офіційного шлюбу позивач з померлим ОСОБА_2 не укладали.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Так, у постанові від 31.10.2019 року (справа №461/3169/17) Верховний Суд на підставі аналізу зазначених норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та норм Сімейного кодексу України дійшов таких висновків:

у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними. Жінка та чоловік, які перебувають у фактичних шлюбних стосунках, за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттю «подружжя», позаяк саме цим терміном законодавець персоніфікує чоловіка та жінку (подружжя) як суб`єктів правовідносин, що склалися між ними внаслідок реєстрації шлюбу.

У законодавстві про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.»

Таким чином, у розумінні ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання також висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.03.2015 року № 21-615а14, а також викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №804/1501/18.

Відтак, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі 380/6155/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 28.12.2021 року.