Справа № 160/7625/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/7625/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., секретар судового засідання Солодкової К.А., за участю представника позивача Шмельова О.В., представника відповідача Киселиця І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року в адміністративній справі №160/7625/20 (суддя у 1 інстанції Ніколайчук С.В.) за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Приватного підприємства "Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів "Технопрогрес" про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося з позовом до Приватного підприємства "Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів "Технопрогрес", в якому просило стягнути з відповідача податковий борг на користь держави в сумі 930795,24 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, що обслуговують такого платника.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у відповідача через не сплату самостійно нарахованих грошових зобов`язань, податкових повідомлень-рішень про донарахування грошових зобов`язань, які не оскаржувалися, та нарахованої пені утворився податковий борг у сумі 930795,24 грн., а саме: по податку на додану вартість в розмірі 843 969,82 грн. та з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 86825,42 грн. Зазначено, що сплачені підприємством на електронний рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ грошові кошти зараховані в інтегрованій картці платника податків в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Приватне підприємство Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів ТЕХНОПРОГРЕС знаходиться на обліку, як платник податків в ГУ ДПС у Дніпропетровській області. ПП ДЗСК ТЕХНОПРОГРЕС до ЄДРПОУ включено за № 30189645 за юридичною адресою: 49055, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Титова, буд. 3, кв. 36.

Як слідує з наданої позивачем довідки-розрахунку податкового боргу Приватного підприємства "Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів "Технопрогрес" на суму 930795,24грн., такий борг виник у зв`язку із несплатою відповідачем у встановлені законом строки самостійно задекларованих сум грошових зобов`язань з ПДВ та податку на прибуток приватних підприємств, а також донарахованих штрафних санкцій на підставі податкових повідомлень-рішень та пені.

Через часткове погашення відповідачем заборгованості, у останнього утворився податковий у розмірі 679 459,60 грн., з яких 592634,18 грн. борг з податку на додану вартість та 86825,42 грн. податок на прибуток приватних підприємств.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не сплачує відповідні кошти, контролюючий орган звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.п.16.1.3, п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п.36.1-36.3 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

При цьому, п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з п.95.3 цієї статті стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

На підтвердження вищевказаної заборгованості відповідача до матеріалів справи долучено копії актів перевірок, податкових-повідомлень рішень, податкових декларацій, уточнених розрахунків та оригінали і копії інших документів, які посвідчені (або підписані) від імені позивача головним державним ревізором-інспектором Правобережного відділу по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Дніпропетровській області Наталією Незнайко, головним державним ревізором-інспектором відділу по роботі з податковим боргом Правобережного управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області Юлією Неклесою та заступником начальника Правобережного відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Дніпропетровській області Оленою Фахіровою.

Так, судом першої інстанції було витребувано у позивача докази щодо повноважень вказаних працівників та наявних у останніх повноважень підписувати та/або посвідчувати копії будь-яких документів від імені позивача, на що було надано наказ № 194-д від 26.11.2020 року щодо надання відпустки ОСОБА_1 та посадові інструкції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які на думку скаржника, в достатній мірі підтверджують наявність повноважень у вказаних осіб на посвідчення копій документів та їх підписання від імені позивача.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Вимогами частини першої та другою статті 94 КАС України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з частиною четвертою та п`ятою ст. 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Вимогами частини першої та третьої статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

З аналізу змісту вказаних положень КАС України слідує, що підписувати оригінали документів та/або посвідчувати їх копії має право тільки та особа у якої є відповідні повноваження, надані їй згідно з положеннями статуту, трудового договору, діючого законодавства, довіреності тощо.

Таким чином, докази повинні бути посвідчені та/або підписані від імені сторони по справі тільки уповноваженою на те особою. При цьому, за відсутності таких повноважень посвідчені та/або підписані цими особами документи не можуть вважатись належним чином посвідченими (підписаними) та, як наслідок, достовірними та допустимими доказами. Вказані обставини унеможливлюють використання неналежним чином посвідчених копій документів, в якості доказів на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування у цій справі.

З даного приводу аналогічні висновки вказував Верховний Суд в постановах від 17.07.2019 року по справі № 810/719/18, від 23.04.2020 року по справі № 811/1470/18, від 29.04.2020 року по справі № 703/2908/17, від 22.07.2020 року по справі № 803/485/18, від 16.12.2020 року по справі № 500/1970/19.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо повноважень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на завірення документів, які долучені до позову.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що наказ про надання відпустки для догляду за дитиною стосовно ОСОБА_1 № 194-д від 26.11.2020 року взагалі не містить будь-яких повноважень даного працівника позивача та конкретного періоду його роботи на відповідній посаді, а з самих посадових інструкцій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неможливо встановити період працевлаштування даних осіб у позивача та їхні посади, аби перевірити чи мали повноваження дані особи вчиняти відповідні дії станом на конкретну дату.

Також слід врахувати, що з метою встановлення наявності повноважень у відповідних осіб ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) на посвідчення (підписання) документів, що надані суду неодноразово вчинялись дії, направленні на їх витребування, однак вказані вимоги суду не були виконані з посиланням на реорганізацію позивача.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідачем не було надано належним чином оформлені докази надіслання податкових повідомлень-рішень, а зміст наданих суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позбавляє можливості встановити конкретні реквізити документа, що направлявся позивачем відповідачу. Більш того, деякі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення оформлені з порушенням вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, оскільки в них не вказано жодних відомостей про вручення відповідних поштових відправлень (дату вручення та прізвище отримувача).

Також на вимогу суду першої інстанції не було надано пояснення з приводу сплачених відповідачем у спірний період грошових коштів у розмірі 1 318 320,60 грн. (в подальшому дана сума за заявою представника відповідача була збільшена до 1 519 295,84 грн.) на сплату податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а саме на погашення якої конкретно заборгованості вони були направлені. Зазначені ж представником позивача відомості про зарахування даних коштів на раніше нараховану заборгованість відповідача в порядку черговості без наявності в матеріалах справи доказів її існування позбавляє можливості встановити конкретні податкові зобов`язання, на погашення яких вони були направлені.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року в адміністративній справі №160/7625/20 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року в адміністративній справі №160/7625/20 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 15.12.2021 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до ст. 243 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва