Справа № 160/26502/21
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Калугіна Н.Є., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство фінансів України, Міністерство розвитку громад та територій України, Кам`янська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, компенсації у зв`язку із втратою частини доходів у наслідок порушення встановлених строків їх виплати, моральної шкоди ,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
-визнати бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо забезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з надання додаткової дотації (субвенції) з державного бюджету до загального фонду відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади на різних рівнях адміністративно-територіального устрою задля ефективного розподілу фінансового ресурсу між місцевими бюджетами, зокрема для фінансового забезпечення та функціонування Кам`янської районної ради Дніпропетровської області у 2021 році протиправною;
-стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 474334,60 грн.;
-стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 01.05.2021 по 01.12.2021 у розмірі 387960,40 грн.;
-стягнути з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 усі судові витрати у справі;
-допустити негайне виконання рішення в межах місячної суми стягнення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим ч.ч. 1, 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених ч. ч. 1, 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
При вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України.
Відповідно до ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Суддею встановлено, що позивачем не надано до суду документу про сплату судового збору, оскільки, як вказує позивач у позовній заяві, останній звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ст.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.
Разом з тим, такий висновок позивача не є в повній мірі правомірним.
Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України "Про судовий збір" № 3674-VI (надалі Закон України №3674-VI).
Як встановлено пунктом 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
За правилами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з абз. 4 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2270 гривень.
Отже розмір судового збору за подання даного позову в частині вимоги про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо забезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з надання додаткової дотації (субвенції) з державного бюджету до загального фонду відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади на різних рівнях адміністративно-територіального устрою задля ефективного розподілу фінансового ресурсу між місцевими бюджетами, зокрема для фінансового забезпечення та функціонування Кам`янської районної ради Дніпропетровської області у 2021 році протиправною, становить 908,00 грн.
Суд не вбачає підстав вважати, що наведена вище позовна вимога є вимогою про стягнення заробітної плати, тому за подання позову з такою вимогою (щодо визнання протиправною бездіяльності) позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Щодо інших вимог позивача.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Отже, згідно приписів наведеної норми Закону, позивачі звільняються від сплати судового збору лише при заявленні вимоги про стягнення заробітної плати.
Крім того, відповідно до частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зміст указаної норми вказує на те, що позовну вимогу про відшкодування шкоди заявлену в адміністративному судочинстві обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується.
Відтак, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, яка заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, та за подання якої, у силу Закону, судовий збір не справляється.
З огляду на викладене, позивач у спірних правовідносинах звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення компенсації у зв`язку із втратою частини доходів та стягнення моральної шкоди.
Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, необхідно зазначити таке.
Середній заробіток за час затримки розрахунку є видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Виходячи з викладених норм, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.
До того ж, стягнення з роботодавця середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця, відповідно на вказані вимоги позивача не поширюються положення статті 5 частини 1 пункту 1 Закону України "Про судовий збір".
Аналогічна правова позиція також висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, висновки якого, в силу вимог статті 242 частини 5 КАС України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, виходячи із приписів ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, сплачується судовий збір за ставкою у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тому, судовий збір за подання позову з майновою вимогою щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 387960,40 грн становить 1 відсоток ціни заявленої позовної вимоги та складає 3879,60 грн (387960,40*1%).
Таким чином, з метою усунення недоліків позовної заяви, позивачу необхідно надати суду документ про сплату судового збору у розмірі 4787,60 грн (3879,60+908,00).
За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі Креуз проти Польщі, вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.06.2019 у справі №810/1728/18.
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
При цьому, згідно із положеннями частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, а тому суд не надає привілеї тим чи іншим особам зі сплати судового збору. Надання такого привілею порушить принцип рівності сторін.
Крім того, у відповідності до ч. 1, 4, ст. 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
За змістом п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Згідно ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Позивачем в якості відповідача визначено Кабінет Міністрів України та звернено вимогу про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо забезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з надання додаткової дотації (субвенції) з державного бюджету до загального фонду відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади на різних рівнях адміністративно-територіального устрою задля ефективного розподілу фінансового ресурсу між місцевими бюджетами, зокрема для фінансового забезпечення та функціонування Кам`янської районної ради Дніпропетровської області у 2021 році протиправною.
Інша частина позовних вимог викладена шляхом стягнення з Державного бюджету України заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, компенсації у зв`язку із втратою частини доходів у наслідок порушення встановлених строків їх виплати.
Згідно п. 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
З огляду на вказане вище, Державний бюджет України не є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Однак, із тексту позовної заяви вбачається, що позивач є заступником голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області, тобто остання є работодавцем позивача, тому з урахуванням позовних вимог про стягнення заробітної плати, суд пропонує надати позивачу позовну заяву із складом учасників справи з урахуванням обґрунтування власних позовних вимог.
До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
Однак, в тексті позовної заяви, позивачем, у відповідності до норм ст.49 КАС України не зазначено, який чином судове рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Міністерства фінансів України, Міністерства розвитку громад та територій України, Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, які визначені позивачем як треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Отже, суд звертає увагу, що заявлена позивачем позовна вимога про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо забезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з надання додаткової дотації (субвенції) з державного бюджету до загального фонду відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади на різних рівнях адміністративно-територіального устрою задля ефективного розподілу фінансового ресурсу між місцевими бюджетами, зокрема для фінансового забезпечення та функціонування Кам`янської районної ради Дніпропетровської області у 2021 році протиправною не відповідає вимогам ч. 1 ст. 5 КАС України.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На підставі викладеного та керуючись ст. 169, ст. 248, ст.256, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
Позовну заяву - залишити без руху.
Надати позивачеві термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання:
- документу про сплату судового збору у розмірі 4787,60 грн;
- позовної заяви з урахуванням вимог п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, ч. 2 ст. 49 КАС України.
Копію ухвали невідкладно надіслати позивачеві.
Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Калугіна