Справа № 120/13453/21-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 грудня 2021 р. справа № 120/13453/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

19.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в липні 2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління ПФУ у Вінницькій області №02 від 23.07.2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

На переконання позивача, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки період його роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях з 01.11.1983 року по 30.10.1984 року та з 23.11.1984 року по 01.03.1988 року має бути зараховано до його стажу з урахуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців), у зв`язку із чим, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 25.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.11.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що відповідно до наданих документів про стаж загальний страховий стаж складає 26 років 6 місяців 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи з 25.12.1989 по 09.01.1990, оскільки в трудовій книжці дата наказу на звільнення з роботи виправлена і не завірена належним чином. Для зарахування даного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи.

Також не зараховано період підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2003, так як згідно даних реєстру застрахованих осіб відсутні відомості про суми заробітку для нарахування пенсії та сплата страхових внесків.

Крім того, вказали на необхідність надання уточнюючих довідок за період роботи з 28.12.1982 по 09.09.1983, з огляду на відсутність підпису відповідальної особи, яка вносила запис в трудову книжку; з 01.11.1983 по 30.10.1984, з огляду на виправлення в даті наказу про звільнення, яке не завірене належним чином.

Що стосується пільгового обчислення стажу роботи, набутого в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі, зазначили, що пільгове обчислення стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими названими вище нормативно-правовими актами. Тобто, право на пільгове обчислення страхового стажу підтверджується будь яким документом, що підтверджує факт укладання особою строкових трудових договорів про роботу в названих місцевостях протягом не менш як трьох років, оскільки законодавством того часу було передбачено право на пільги щодо обчислення стажу роботи лише особам, які укладали строкові трудові договори. Згадані вище пільги щодо обчислення стажу існували до 1 січня 1991 року.

У разі незбереження безпосередньо самої трудової угоди, підставою для пільгового обчислення стажу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі можуть бути будь-які інші документи, що стверджують поширення на особу пільг, передбачених відповідними Указами Президії Верховної Ради СРСР (довідка підприємства, установи, організації, де працювала особа, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період на який його було укладено і розповсюдження на особу пільг щодо обчислення стажу за цей період).

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 16.07.2021 року позивач звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління ПФУ у Вінницькій області №02 від 23.07.2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

При цьому, рішенням Головного управління ПФУ у Вінницькій області №02 від 23.07.2021 року позивачу підтверджено 26 років 6 місяців 23 дні стажу роботи.

Натомість, до стажу роботи позивача не зараховано період роботи з 25.12.1989 по 09.01.1990, оскільки в трудовій книжці дата наказу на звільнення з роботи виправлена і не завірена належним чином.

Також, не зараховано період підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2003, так як згідно даних реєстру застрахованих осіб відсутні відомості про суми заробітку для нарахування пенсії та сплата страхових внесків.

Листом Головного управління ПФУ у Вінницькій області від 11.08.2021 року №0200-0210-8/48550 позивача повідомлено, що рішенням №02 від 23.07.2021 року йому відмовлено в призначенні пенсії. Також, повідомлено про необхідність надання уточнюючої довідки за період роботи з 28.12.1982 по 09.09.1983 рік, з огляду на відсутність підпису відповідальної особи, яка вносила запис в трудову книжку та за період роботи з 01.11.1983 року по 30.10.1984 року з огляду на виправлення в даті наказу про звільнення, яке не завірене належним чином.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ у Вінницькій області №02 від 23.07.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління ПФУ у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.11.1983 року по 30.10.1984 року, з 23.11.1984 року по 01.03.1988 року в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, виходячи з пільгового розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд насамперед зауважує, що позивач не погоджується з рішенням відповідача виключно в частині не зарахування його роботи з 01.11.1983 року по 30.10.1984 року, з 23.11.1984 року по 01.03.1988 року в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з урахуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців), а тому рішення відповідача в іншій частині судом не досліджується.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з нормами пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з положеннями п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграфу «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з положеннями пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Верховний Суд розглядав справу № 396/153/17 (2-а/396/13/17), обставини якої є подібними, та у постанові від 08.11.2019 зазначив, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Водночас, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , позивач з 01.11.1983 року по 30.10.1984 року працював на посаді водія третього класу автобази №6 треста "Холмогортубопроводстрой" м. Ноябрська. Відповідно до запису № 8 трудової книжки, позивача звільнено в порядку переведення в АТП тресту "Запсибелектросетьстрой", відповідно до пункту 5 статті 29 КЗОТ РСФСР.

Водночас, положення статті 29 КЗОТ РСФСР визначають підстави припинення трудового контракту, а відтак, підстава звільнення позивача (переведення на іншу роботу), передбачало припинення дії трудового договору з трестом "Холмогортубопроводстрой"

Тобто, зарахувати зазначений стаж з урахуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців), в даному випадку неможливо, оскільки умова, з якою пов`язана можливість пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме укладення трудового договору про роботу строком на три роки, позивачем не дотримано. Поряд з цим, суд зауважує, що такі пільги надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, однак за умови документального підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях не менше трьох років.

Також, згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , з 23.11.1984 року по 01.03.1988 року позивач працював на посаді водія третього та другого класу в АТП тресту "Запсибелектросетьстрой" м.Сургут Тюменської області.

Дані обставини також підтверджено архівними довідками №Е-1915/2 від 25.09.2020 року з зазначенням помісячного заробітку за період його роботи з 23.11.1984 року по 01.03.1988 року.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в його трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються із наданими архівними довідками, які уточнюють особливий характер роботи, то вказаний період роботи позивача в районах Крайньої Півночі, враховуючи його тривалість понад 3 років, підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління ПФУ у Вінницькій області №02 від 23.07.2021 року не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при обчислені стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців), а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку, обраному позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до його стажу період роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях з 23.11.1984 року по 01.03.1988 року з урахуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Згідно ч.3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №02 від 23.07.2021 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до його стажу період роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях з 23.11.1984 року по 01.03.1988 року з урахуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців).

В іншій частині позовних вимог, - відмовити

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605,33 грн. (шістсот п`ять гривень тридцять три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович