Справа № 160/8492/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 160/8492/21

адміністративне провадження № К/9901/46914/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати і виплатити заробітну плату,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати їй у період з 28 жовтня 2020 року по 27 квітня 2021 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру»; стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на її користь ненараховану та невиплачену заробітну плату у зазначений період у сумі 273047,37 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу у період з 28 жовтня 2020 року по 27 квітня 2021 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 28 жовтня 2020 року по 27 квітня 2021 року, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України Про прокуратуру, з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатою різниці між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції, а в позові відмовлено.

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути і скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору у цій справі є право позивача на отримання заробітної плати, розмір якої обчислено, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України Про прокуратуру, з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працювала на посаді, що у значенні Закону України "Про запобігання корупції" передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив незастосування висновку Верховного Суду, сформованого у постанові, ухваленої у справі №826/17798/14, ухвалах, постановлених у справах №№420/12942/20, 160/6261/20, 812/1303/17 та рішенні Конституційного Суду України у справі №1-223/2018 щодо застосування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Перевіряючи аргументи ОСОБА_1 щодо незастосування висновку Верховного Суду, сформованого у постанові 826/17798/14, Судом установлено, що спірні правовідносини у цій справі не є подібними до спірних.

Так, із змісту оскаржуваного судового рішення у цій справі вбачається, що переглядаючи рішення суду першої інстанції та скасовуючи його, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наказом прокурора Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року № 397к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», як таку, що не пройшла атестацію. Позивач оскаржила своє звільнення до суду і на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №160/6264/20 її поновлено на посаді з 15 травня 2020 року. Надалі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №160/6264/20 скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в позові. Судом апеляційної інстанції також установлено, що у період з 28 жовтня 2020 року по 27 квітня 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2021 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Водночас суд указав, що виплата відповідно до частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»), залежить від того, чи успішно прокурор пройшов атестацію та був переведений за результатами успішної атестації до обласної прокуратури. Ураховуючи те, що позивача було поновлено в органах прокуратури посаді прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області, за рішенням суду, яке надалі скасоване, ОСОБА_1 не працювала у Дніпропетровській обласній прокуратурі і є такою, що неуспішно пройшла атестацію, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Проаналізувавши зміст судового рішення у справі №№826/17798/14 на які посилається ОСОБА_1 , як приклад правильного застосування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», Верховним Судом установлено, що правовідносини в указаній справі, які не є подібними до спірних, так як цей спір стосувався правовідносин, що виникли у зв`язку зі звільненням прокурора на підставі Закону України «Про очищення влади». Водночас питання щодо обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у цій справі вирішувалося у межах періоду з 24 жовтня 2014 року по 29 вересня 2020 року і справу в цій частині направлено на новий розгляд.

Суд також відхиляє посилання ОСОБА_1 на ухвали Верховного Суду України у справах №№420/12942/20, 160/6261/20, 812/1303/17, оскільки згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду, натомість указані заявником ухвали стосуються повернення касаційних скарг та відмови у відкритті касаційного провадження і жодних висновків щодо застосування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зазначені судові рішення не містять. З тих же підстав СУд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 щодо необхідності застосування рішення Конституційного Суду України у справі №1-223/2018 щодо застосування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів та незгоди з висновком суду апеляційної інстанцій щодо правильності обчислення розміру її заробітної плати. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі. Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Тому, лише загальні посилання на застосування норми права без урахування висновку щодо її застосування, викладеного у постанові Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати і виплатити заробітну плату повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко