Справа № 640/17639/21
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року м. Київ № 640/17639/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежко В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атомкомплексприлад» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атомкомплексприлад» (далі- позивач, TOB «НВП «АКП») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу ГУ ДПС у м. Києві від 07.06.2021 № 2; рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.06.2021 № 2; податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.06.2021 № 2; податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.06.2021 № 2; податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.06.2021 № 2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про необґрунтовані висновки відповідача, викладені в акті перевірки, оскільки останній при перевірці не розмежував поняття трудових договорів, укладення яких регламентується Кодексом законів про працю України, від цивільно - правових договорів, укладання яких регламентується Цивільним Кодексом України та Господарським кодексом України, а також проведено неповну перевірку в частині встановлення досягнення економічного ефекту від укладених цивільно правових угод для Товариства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 17.08.2021 протокольно закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, про відповідність оскаржуваних рішень вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав аргументи, викладені в адміністративному позові та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та скасувати рішення.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

На підставі частини третьої статті 194 КАС України суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДПС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка TOB «Науково-Виробниче Підприємство «Атомкомплексприлад» з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2020, військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за результатами якої складено акт перевірки від 06.05.2021 №26-15-070-90-02-13698692.

Проведеною перевіркою встановлення порушення:

- пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, п. 54.2 ст. 54, п. 57.1 ст. 57, Податкового кодексу України, в результаті чого товариством занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 107 001,62 грн., в тому числі за 2017 - 244 182,60 грн., за 2018 - 300 916,80 грн., 2019 - 128 371,32 грн., за 2020 - 433 530,90 грн.;

- п. 161 підрозділу 10 розділу XX з урахування ст.176, пп.168.1.1. п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору на загальну суму 92 250,14 грн., в тому числі за 2017 - 20 348,55 грн., за 2018 - 25 076,40 грн., за 2019 -10 697,61 грн., за 2020- 36 127,58 грн.;

- п.п 51.1ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, р. II «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» затвердженого наказом Мінфіну України від 13.01.2015 №4 з врахуванням внесених змін, а саме невірно визначено ознаку доходу, що призвело до збільшення податкових зобов`язань;

п.1 ч. 1 ст. 7 та п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальну суму 334 496,295 грн., в тому числі за 2017 - 35 219,58 грн., за 2018 - 86060,19 грн., за 2019 - 61 487,36 грн., за 2020 - 151729,16 грн.

На підставі висновків акта перевірки, Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено:

податкове повідомлення-рішення від 07.06.2021 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 020,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 07.06.2021 №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 276 418,21 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 1 101 331,62 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 175 086,59 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 07.06.2021 №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 106 368,19 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 917 77,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 14 590,55 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2021 №2, згідно з якою сума заборгованості зі сплати єдиного внеску становить 327 566,29 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 07.06.2021 №2, яким до товариства застосовано штрафні санкції у розмірі 91 942,36 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з положеннями пп. 164.2.1 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

За змістом пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст.171 Податкового кодексу України).

Пунктом 177.8 ст.177 Податкового кодексу України передбачено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до пп.14.1.195 та пп.14.1.222 п.14.1 ст.14 цього Кодексу.

Відповідно до п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Підпунктом 1.2 вказаної норми передбачено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Абзацом 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону визначено, що для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що визначальною передумовою для сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є, наявність між суб`єктом господарювання та фізичною особою - підприємцем відносин, які фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця.

Як вбачається з акта перевірки, контролюючим органом при перевірці правильності обчислення податку на доходи фізичних осіб встановлено його заниження із доходів виплачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відносини з яким фактично є трудовими.

Перевіркою правильності обчислення військового збору встановлено ненарахування, неутримання та несплату до бюджету військового збору із доходу нарахованого та перерахованого за основним місцем роботи вищезазначених осіб найманих працівників TOB «НВП «АКП».

Як наслідок встановлено заниження бази для нарахування єдиного внеску по працівникам TOB «НВП «АКП»: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На обґрунтування вказаних висновків контролюючий орган зазначає, згідно наданих договорів на проведення господарської діяльності TOB «НВП «АКП» з метою виконання основного виду діяльності - виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації було залучено в якості субпідрядників фізичних осіб- підприємців що одночасно є найманими працівниками, яким нараховується заробітна плата за основним місцем роботи, та відповідно задекларовано в звітності за формою 1 ДФ, а також звіту по єдиному внеску.

На переконання відповідача, надані послуги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать до компетенції та обов`язків найманих працівників підприємства, з огляду на викладене, відповідач дійшов висновків, що посадовими особами TOB «НВП «АКП» вчинено дії спрямовані на приховування трудових відносин в рамках договорів з вказаними контрагентами, що заборонено вчиняти роботодавцям згідно до статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» та приховування доходів у вигляді заробітної плати нарахованої (виплаченої) на користь вищезазначених фізичних осіб шляхом укладання з фізичною особою - підприємцем договорів при одночасному перебуванні його у трудових відносинах з підприємством, що перевіряється.

Разом з тим, суд не погоджується з вказаними висновками контролюючого органу, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 20.04.1993 призначена на посаду заступника генерального директора з реклами та маркетингу TOB «НВП «АКП», згідно наказу №57, а ОСОБА_2 займає посаду інженера TOB «НВП «АКП» з 30.12.2011, згідно наказу №45.

При цьому, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані як фізичні особи-підприємці.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_1 укладено ряд договорів про надання послуг від 17.01.2017 №17-01/2017, від 05.01.2018 №05012018, від 14.03.2018 №14032018, від 02.07.2018 №02072018, від 04.06.2018 №04062018, від 03.09.2018 №03092018, від 18.09.2018 №18092018, від 21.02.2019 №21022019, від 15.04.2019 №15042019, від 22.07.2019 №220719, від 01.09.2019 №01092019, від 15.04.2020 №15042020, від 02.06.2020 №02062020, від 20.08.2020 №2008/2020.

Також, ОСОБА_2 надавались послуги TOB «НВП «АКП» згідно договорів від 24.04.2017 №24-04/2017, від 10.05.2017 №10-05/2017, від 29.05.2017 №29-05/2017, від 18.05.2017 №18-05/2017, від 02.06.2017 №02-06-2017, від 09.06.2017 №09-06/2017, від 01.09.2017 №01.09.2017, від 01.12.2017 №01-12/2017, від 13.02.2018 №13-02/2018, від 03.08.2020 №03-08/2020, від 06.07.2020 №06-07/2020, від 06.07.2020 №06-07/2020, від 20.06.2020 №20-06/2020, від 01.06.2020 №01-06/2020, від 04.05.2020 №04-05/2020, від 01.04.2020 №01-04/2020, від 01.03.2020 №03-02/2020, від 03.02.2020 №03-02/2020.

Відтак, дослідивши відповідні докази, суд зазначає, що всі зазначені особи хоч і є найманими працівниками TOB «НВП «АКП», однак, виконані ними на підставі договорів роботи та надані послуги не належать до компетенції та обов`язків найманих працівників товариства.

Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України України визначено, що заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу; (підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Разом з цим, вказаною нормою визначено, що працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (підпункт14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Для цілей розділу IV цього Кодексу до роботодавця прирівнюються юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання роботи та/або надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, якщо буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими (підпункт 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо відмінностей між трудовими та цивільними правовідносинами.

Так, зокрема у постанові від 26.09.2018 по справі № 822/723/17 Верховним Судом зазначено, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

У свою чергу, відповідно до приписів статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З наведеного слідує, що основною ознакою, яка відрізняє цивільні (підрядні) відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, суд зазначає, що вищезазначені фізичні особи-підприємці надавали послуги, а не здійснювали трудову функцію, а надані послуги сплачені на підставі актів приймання-здачі виконаних робіт, а отже є юридично самостійними.

Більше того, контролюючим органом не надано доказів дослідження подальшої господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , зокрема подання відповідної фінансової звітності та сплати податків, як і не надано доказів визнання спірних договорів нікчемними.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що укладені між позивачем та ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 цивільно-правові договори, не можуть відноситись до трудових договорів, а відтак, твердження відповідача про трудовий характер відносин не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи у зв`язку з чим, нарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб, військового збору та застосування штрафу, є протиправним.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих рішень.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атомкомплексприлад» (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд.1, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07.06.2021 №2, №2, №2, вимогу про сплату боргу від 07.06.2021 № 2 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 07.06.2021 №2.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атомкомплексприлад» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 22 700,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко