Справа № 320/7754/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року 320/7754/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 20.06.2019 №1854 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив йому у виплаті одноразової компенсації як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати, оскільки рішеннями судів встановлено, що позивач має право на таку виплату.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що Управлінням правомірно прийнято розпорядження від 20.06.2019 №1854 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, оскільки згідно вимог Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, який затверджено постановою КМУ від 26 жовтня 2016 року №760, позивач втратив право на отримання вищевказаної компенсації, так як з дня встановлення інвалідності до дня звернення до відповідача минуло більше шести місяців.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 зупинено провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 поновлено провадження у справі та вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія №1), що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 та вкладкою № НОМЕР_2 до посвідчення, які видані Київською обласною державною адміністрацією 16.01.2007.

26.12.2006 позивачу безстроково встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК.

22 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради із заявою про виплату одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами.

Листом від 30.08.2017 №1717 позивачу надано відповідь, що його заяву від 22.08.2017 розглянуто, однак, у зв`язку з тим, що інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС йому встановлена 26.12.2006, він втратив право на отримання одноразової компенсації, так як звернувся з відповідною заявою після спливу 6 місяців з дня встановлення інвалідності, що передбачено п. 3 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, який затверджено постановою КМУ №760 від 26.10.2016 (далі - Порядок №760).

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2017 у справі №381/3204/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення ВК Фастівської міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату йому одноразової компенсації, як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати. Зобов`язано Управління соціального захисту населення ВК Фастівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової компенсації як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати та прийняти відповідне рішення. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2019 постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2017 у справі №381/3204/17 залишено без змін.

Листом від 25.07.2019 №Б35.22.99.4 відповідач повідомив, що на заяву від 02.07.2019 по питанню щодо нарахування та виплати одноразової компенсації як інваліду II групи, захворювання якого пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2017 у справі №381/3204/17, що за результатами розгляду заяви від 22.08.2017 вх. №271 позивачу відмовлено в призначені та виплаті одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров`ю, оскільки заяву подано після спливу 6 місяців з дати встановлення інвалідності.

Відповідачем до даного листа додано копію розпорядження №1854 від 20.06.2019.

Як вбачається з розпорядження №1854 від 20.06.2019, за результатами розгляду заяви від 22.08.2017 вх. №271 позивачу відмовлено в призначенні і виплаті одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю у зв`язку з порушенням вимог п. 3 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, зазначено, що виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою Постановою КМУ від 17 серпня 2002 року №1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги", поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2020 у справі №381/3204/17 у задоволенні заяви Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про роз`яснення рішення суду відмовлено.

Відмовляючи в роз`ясненні суд вказав, що судове рішення є зрозумілим за змістом і не викликає неоднозначного тлумачення.

На чергове звернення до відповідача, листом від 20.11.2019 №4058 відповідач повідомив, що після опрацювання особової справи було встановлено, що статус інваліда II групи встановлено 26.12.2006, тобто після спливу 6 місяців. Крім того, постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2017 у справі №381/3204/17 зобов`язано Управління соціального захисту населення ВК Фастівської міської ради розглянути заяву про виплату одноразової компенсації як інваліду II групи, захворювання якого пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати та прийняти відповідне рішення, а в нарахуванні та виплаті компенсації - відмовлено. Таким чином, Управління соціального захисту населення ВК Фастівської міської ради немає правових підстав здійснити нарахування та виплату зазначеної компенсації.

Не погоджуючись з відмовою відповідача в призначенні та виплаті одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначається Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до ст. 48 Закону №796-ХІІ одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Частина 3 статті 48 Закону №796-ХІІ (в редакції Закону України №1339-VІІІ від 21.04.2016) передбачала, що компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Вказані норми неконституційними не визнавались.

Так, відповідно до п.п.4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 №649 "Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлено розміри виплат одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Як зазначалося, згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012визначено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 №285 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" встановлений розмір одноразової компенсації інвалідам ІІ групи в сумі 284,4 гривні.

Отже, визначаючи розмір одноразової компенсації, відповідач повинен був керуватися положеннями Закону, в редакцій чинній на час виникнення у позивача права на отримання такої компенсації.

В подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №760 від 26.10.2016, якою був затверджений Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі - Порядок №760).

Порядок №760 регулює питання здійснення виплати передбачених статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян.

Відповідно до п. 2 Порядку №760 одноразова компенсація виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Пунктом 3 Порядку №760 передбачено, що виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою КМУ від 17 серпня 2002 року №1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги", поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника.

Тобто, з вказаного вбачається, що у разі встановлення інвалідності особа повинна звернутися до уповноваженого органу за виплатою одноразової компенсації не пізніше 6 місяців з дати встановлення інвалідності.

Таким чином, вказаним Порядком №760 (з дати набрання чинності, а саме з 02.11.2016) строки звернень громадян із заявами стосовно отримання одноразової компенсації обмежені часом, а саме: протягом 6 місяці з дня встановлення інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що інвалідність позивача, внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС була встановлена 26.12.2006.

Отже, з 26.12.2006 позивач має право на виплату одноразової компенсації, передбаченої ст. 48 Закону №796-ХІІ.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової виплати як інваліду ІІ групи 22.08.2017.

В силу вимог ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням від 9 лютого 1999 року №1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дає тлумачення, що у частині першій статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини цього Рішення).

Отже, враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що Порядок №760, який набрав чинності 02.11.2016, в частині п. 3, до позивача не застосовується, оскільки інвалідність, з якою пов`язується настання його права на отримання одноразової допомоги, встановлена позивачу в 2006 році.

При цьому, суд звертає увагу на те, що акти, які діяли з 1993 року по 02.11.2016, а саме: Закон №796-ХІІ, роз`яснення Мінчорнобиля України, Мінфіну України, Мінсоцзахисту України та Мінпраці України від 01.12.1992 №№ 1160/ЗК, 13-412/338, 02-29, 09-4172; наказ МНС від 31.12.1996 №28 "Про затвердження Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям за втрату годувальника", зареєстрований у Міністерстві юстиції 14.04.1997 за №129/1932, строки звернень громадян із заявами стосовно отримання вказаних одноразових компенсаційних виплат часом не обмежували.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що розпорядження Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 20.06.2019 №1854 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат є неправомірним, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, судом враховано, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2017 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі №381/3204/17 встановлено, що відмова відповідача у виплаті позивачу одноразової компенсації з підстав пропуску ним строків звернення з заявою до уповноваженого органу, передбачених п. 3 Порядку №760, є неправомірною.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати, суд зазначає таке.

В силу положень частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (абз. 1 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абз. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язуваного характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своєї відмови у виплаті позивачу одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача немає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 20.06.2019 №1854 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.