Справа № 160/8421/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 грудня 2021 року Справа №160/8421/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Олійника Дмитрія Вячеславовича про ухвалення додаткового судового рішення у адміністративній справі № 160/8421/21 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
26.05.2021 року представник ОСОБА_1 Олійник Вячеслав Вікторович звернувся через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Каранченцева Артема Юрійовича, в якому з урахуванням уточненого позову поданого 29.07.2021 року просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків щодо не включення ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників Публічного акціонерного товариства "Златобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести дані про ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Златобанк", за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором строкового банківського вкладу "Класичний (депозиту) №080803, за яким банк отримав від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року (суддя Єфанова О.В.) позовну заяву повернуто позивачу.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду позивач звернувся із апеляційною скаргою.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 року апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року по справі №160/8421/21 - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно з розпорядженням керівника апарату суду Чуфарової Н.А. від 19.07.2021 року №435д, у зв`язку перебуванням судді Єфанової О.В. у тривалій відпустці, призначено повторний розподіл справи №160/8421/21.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 року адміністративна справа №160/8421/21 передана судді Серьогіній О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 року продовжено строк для усунення недоліків адміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 року прийнято уточнену позовну заяву та відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 27.08.2021 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 року адміністративний позов задоволено повністю:

- визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків щодо не включення ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників Публічного акціонерного товариства "Златобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" внести дані про ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Златобанк", за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором строкового банківського вкладу "Класичний (депозиту) №080803, за яким банк отримав від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США.

20.12.2021 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Олійника Дмитрія Вячеславовича, в якій заявник просить суд:

- ухвалити додаткове рішення по даній справі, яким стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 12 547,50 грн.;

- ухвалити додаткове рішення по даній справі, яким стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь держави Україна судовий збір.

В обгрунтування викладених у заяві вимог заявник зазначив, що позивачем здійснено оплату правової допомоги адвоката, що є судовими витратами на надання правової допомоги, та відповідно до 139 КАС України підлягали стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачем заявлені та надані разом з позовною заявою докази понесених нею судових витрат в сумі 12,547,50 грн. Щодо відшкодування судового збору заявник вказав, що стягнення судового збору здійснюється судом не на користь позивача, оскільки вона звільнена від сплати судового збору, а стягнення відбувається на користь держави Україна до державного бюджету України. З урахуванням наведеного, просить суд задовольнити вимоги, викладені у заяві.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року призначено до розгляду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Олійника Дмитрія Вячеславовича про ухвалення додаткового судового рішення у адміністративній справі № 160/8421/21 в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами 28 грудня 2021 року.

23.12.2021 року на електронну адресу суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвоката Ярошенко Анастасії Сергіївни надійшли письмові заперечення щодо заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Олійника Дмитрія Вячеславовича про ухвалення додаткового судового рішення у адміністративній справі № 160/8421/21, в яких останній не погоджується із вимогами заяви представника позивача та просить суд відмовити у задоволенні заявлених вимог з огляду на наступне. Попередній орієнтовний розрахунок судових витрат не є належним підтвердженням оплати правової допомоги, а тому заява представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та не являється стороною спірних правовідносин між ОСОБА_1 та ПАТ «ЗЛАТОБАНК» витрат на правову допомогу адвоката в сумі 12 547,50 грн. є необгрунтованою та не законною. Крім того, зазначає, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цілей.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя статті 252 КАС України).

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу у даній справі, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.3 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною 5 статті 143 КАС України передбачено, що у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Щодо стягнення судового збору на користь держави суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Абзацом 4 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" № 1082-IX від 15.12.2020 року, визначено, що у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2021 року становить 2 270,00 грн.

Розміри ставок судового збору визначені у ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який сплачується фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908,00 грн.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 встановлено, що позивачем заявлено дві похідні вимоги немайнового характеру, отже судовий збір підлягає сплаті у розмірі 908,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 29.07.2021 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено та звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову.

Як вже зазначалося судом, не погодившись з ухвалою суду від 31.05.2021 року , позивач звернулася із апеляційною скаргою.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 року апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року по справі №160/8421/21 - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за подання апеляційної скарги позивачу підлягало сплатити судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що у відповідності до приписів пункту 17 частини 1 статті 2, пункту другого частини п`ятої статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа є працівником Фонду, який може змінюватися виконавчою дирекцією Фонду впродовж тимчасової адміністрації та ліквідації Фонду, зазначення конкретного прізвища, імені та по батькові останньої під час судового розгляду справ не є обов`язковим.

Враховуючи, що відповідач - уповноважена особа Фонду згідно пункту 17 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є працівником Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, тому на переконання суду понесені позивачем судові витрати належить стягнути саме з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як суб`єкта владних повноважень.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 12.06.2019 року у справі №826/14120/15.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, слід стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок його бюджетних асигнувань в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3178,00 грн. (908,00 грн. + 2270,00 грн. = 3178,00 грн.)

Щодо стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

У частині сьомій статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові від 27.05.2021 року по справі №580/3241/20, адміністративне провадження №К/9901/32044/20, Верховний Суд звернув увагу, що у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 252 КАС України.

Так, в матеріалах справи наявне клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 12547,50 грн., подана в порядку статті 139 КАС України (в уточненій позовній заяві), до початку розгляду справи по суті.

Отже, до початку розгляду справи по суті з дотриманням вимог частини сьомої статті 139 КАС України позивачем подано 29.07.2021 року клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 року у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Так, між ОСОБА_1 та адвокатом Олійником Дмитрієм Вячеславовичем 23 лютого 2021 року було укладено договір про надання правової допомоги.

У додатковій угоді №2 до договору про надання правової допомоги від 23.02.2021 року, укладеної 17.02.2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Олійником Дмитрієм Вячеславовичем зафіксовано, що дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвокату за надання правової допомоги у спорі що до бездіяльності уповноваженої особи та внесення даних до реєстру вкладників на відшкодування банківського вкладу «Класичний» (депозиту) №080803. Адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції (Дніпропетровський окружний адміністративний суд та Третій апеляційний адміністративний суд справа № 160/8421/21) та у судах касаційної та апеляційної інстанції.

Згідно з остаточним розрахунком судових витрат за надання правової допомоги загальна сума витрат становить 19120,00 грн.

За результатами надання правових послуг сторонами підписано акт виконаних робіт за яким загальна сума, що підлягає оплаті за надані послуги складає 19120,00 грн.

Згідно з переліком наданих юридичних послуг, виконаних адвокатом, позивачу надані наступні послуги:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності, підготовка звернення до уповноваженої особи ПАТ «Златобанк» та Фонду гарантування вкладів з приводу добровільного урегулювання спору. Ознайомлення та дослідження, попередніх справ та способу захисту -1500,00 грн.;

- збір та опрацювання всіх документальних матеріалів, пов`язаних з захистом позиції клієнта, надання їх правової оцінки, аналіз судової практики ВС та практики ЄСПЧ в аналогічних справах по відшкодуванню гарантованої суми - 2500,00 грн.;

- підготовка, складання та направлення позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за позовом до уповноваженої особи ПАТ «Златобанк», третя особа Фонд гарантування вкладів - 4000,00 грн.;

- представництво інтересів у Дніпропетровському окружному адміністративному суді за позовом до уповноваженої особи ПАТ «Златобанк», третя особа Фонд гарантування вкладів (за одну справу, ознайомлення підготовка відзиву, пояснення) - 2000,00 грн.;

- представництво інтересів у Третьому апеляційному адміністративного суду за апеляційною скаргою позивача на ухвалу від 29.06.2021 року (підготовка складання апеляційної скарги, надання відзивів, пояснення) - 2500,00 грн.;

- представництво інтересів у Третьому апеляційному адміністративному суді за апеляційною скаргою позивача на ухвалу від 07.09.2021 року (підготовка складання апеляційної скарги, надання відзивів, пояснення) - 3000,00 грн.;

- контроль виконання рішення суду, представництво в ДВС, листування - 500 грн.;

- податок - 18%+1,5%;

- разом - 16000 грн. х 19,5 % = 19120 грн.

17.12.2021 року позивачем здійснено оплату послуг адвоката Олійника Д.В. в сумі 19120,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 17.12.2021 року.

Щодо наданої позивачем квитанції про сплату коштів адвокату, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховним Судом в постанові від 16.04.2020 року викладена правова позиція щодо належного підтвердження отримання адвокатом гонорару готівкою. Так, Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Таким чином, враховуючи вказану правову позицію Верховного Суду, суд приймає в якості належного доказу копію квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 17.12.2021 року.

Крім вищевказаних доказів до заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем додано також копію ордеру на надання правової допомоги серія АЕ №1083196 від 26.07.2021 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4940 від 25.09.2020 року.

У частині шостій статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідачем 23.12.2021 року було подано до суду заперечення проти стягнення на користь позивачів витрат на правничу допомогу.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати пов`язані з зустріччю, усною консультацією клієнта та збором і опрацюванням документів у справі включаються до витрат пов`язаних зі складанням позовної заяви.

Також слід зазначити, контроль виконання рішення суду, листування, представництво в ДВС, тощо не є витратами, що підлягають стягненню в розумінні статті 134 КАС України.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок Фонду, підлягає зменшенню на підставі заперечень представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвоката Ярошенко Анастасії Сергіївни та у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 12547,50 грн. витрат на правничу допомогу виходячи з критерію пропорційності підлягають зменшенню та становить 6000,00 грн.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивачів доказів на підтвердження понесених судових витрат суд дійшов висновку, що з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слід стягнути судовий збір на користь держави у сумі 3178,00 грн. та витрати на правову допомогу на користь позивача в сумі 6000,00 грн.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 243, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Олійника Дмитрія Вячеславовича про ухвалення додаткового судового рішення у адміністративній справі № 160/8421/21 задовольнити частково.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу адвоката в сумі 6000,00 грн.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, ) на користь держави судовий збір в сумі 3178,00 грн.

В задоволенні решти вимог викладених у клопотанні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна