Справа № 495/8434/21
Суддя: Анісімова Н. Д.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/8434/21

Номер провадження 2-а/495/79/2021

30 листопада 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Анісімова Н.Д.

при секретарі судового засідання: Красовській А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержанта поліції Маякова Дениса Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови серії ЕАО №4827852 від 27 вересня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержанта поліції Маякова Дениса Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4827852 від 27 вересня 2021 року.

Так, позивач просить суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4827852 від 27 вересня 2021 року, вважаючи її такою, що винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи адміністративний позов, позивач вказує, що 27 вересня 2021 року інспектором роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області, сержантом поліції Маяковим Денис Миколайович, було винесено постанову серія ЕАО №4827852 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 340,00 гривень. Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 , 27.09.2021 р. о 16 годині 10 хвилин (426 км.), рухався за кермом автомобіля SKODA KODIAQ днз НОМЕР_1 зі швидкістю 81 км/год в зоні дії дорожнього знаку «Обмеження максимальної швидкості» 50 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 31 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом ТСО 00663 та порушив п. «б» п.12.9. Правил дорожнього руху перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31.

При цьому, в оскаржуваній постанові Відповідач послався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під моїм керуванням в зоні дії дорожнього знаку щодо обмеження швидкості - це здійснення вимірювання швидкості руху приладом В свою чергу, при пред`явлені Позивачу відеофіксації порушення на приладі ТСО 00663, вказана відеофіксація не містить інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «Обмеження максимальної швидкості 50км/год» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «Обмеження максимальної швидкості 50км/год» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Позивач вважає, що за відсутності посилання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку «Обмеження максимальної швидкості 50км/год» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 саме в зоні дії дорожнього обмежувального знаку щодо швидкості руху з перевищенням швидкості на 31 км/год.

Окрім того, вимірювальний прилад швидкості, який фіксувалося перевищення швидкісного режиму, знаходився в руках в інспектора поліції, а не на спеціально закріпленому місці, що суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу ТСО 00663, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху мого автомобіля, таких посилань не містить і оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4827852.

Позивач вважає, що в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог п. п. «б» п. 12.9 ПДР України не підтверджується належними доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по адміністративній справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої адміністративний позов підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату,час та місце слухання справи повідомлявся.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів(ч.3 ст.194 КАС України).

Згідно із ч.1, 3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату,час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.5 ст.205 КАС України).

Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, позивач в судове засідання не з`явився, але просив розглянути справу без його участі, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши адміністративний позов, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступників висновків.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна,винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність,яка посягає на громадський порядок,власність,права і свободи громадян,на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках , передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу (ст.289 КУпАП).

На підставі статті 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

В судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2021 року інспектором роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області, сержантом поліції Маяковим Денис Миколайович, було винесено постанову серія ЕАО №4827852 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 340,00 гривень.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 , 27.09.2021 р. о 16 годині 10 хвилин (426 км.), рухався за кермом автомобіля SKODA KODIAQ днз НОМЕР_1 зі швидкістю 81 км/год в зоні дії дорожнього знаку «Обмеження максимальної швидкості» 50 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 31 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом ТСО 00663 та порушив п. «б» п.12.9. Правил дорожнього руху перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відносно нього було винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як правил дорожнього руху він не порушував, діяв в межах Правил дорожнього руху. Вважає недоведеним факт вчинення ним правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а постанову такою, що винесена з порушенням норм КУпАП та зі зловживанням поліцейськими своїх службових обов`язків.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відносно нього було винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як правил дорожнього руху він не порушував, діяв в межах Правил дорожнього руху. Вважає недоведеним факт вчинення ним правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а постанову такою, що винесена з порушенням норм КУпАП та зі зловживанням поліцейськими своїх службових обов`язків.

За приписами ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч. 1 ст.122 покладено на органи Національної поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про Національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судом встановлено, що інспектор патрульної поліції роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержанта поліції Маяков Д.М. був уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема і ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частиною 3 ст. 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 26.12.2019 року №724/716/16-а, про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не призначений ним інспектор.

У даному випадку ані Департамент патрульної поліції Національної поліції України, ані його структурний підрозділ - Управління патрульної поліції в Одеській області до участі у справі в якості належного відповідача позивачем залучено не було.

Згідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 48 КАС України передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Правовий аналіз вказаної вище норми закону дає підстави вважати, що визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З матеріалів справи вбачається, що в даній адміністративній справі відповідачем має бути УПП у Одеській області ДПП від імені якого діяв інспектор поліції.

Оскільки, як вже було зазначено судом, позивач в судове засідання не з`явився, скориставшись своїм правом на розгляд справи без його участі, таким чином розпорядившись своїми правами на власний розсуд, в зв`язку з чим суд був позбавлений можливості винести дане питання на розгляд позивача та з`ясувати причини пред`явлення позову до відповідача інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержанта поліції Маякова Дениса Миколайовича, а не до органу від імені якого він діяв.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, у зв`язку із його пред`явленням до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 1, 2 , 23 ЗУ «Про національну поліцію», ст. 36, 121 ч. 5, 126 ч. 2, ст. 222 ч. 2, 3 КУпАП, ст. ст. 2, 5 - 11, 19, 73-77, 79, 90, ст. ст. 241- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержанта поліції Маякова Дениса Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови серії ЕАО №4827852 від 27 вересня 2021 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду у відповідності до ст.286КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Н.Д. Анісімова