Справа № 758/4998/20
Суддя: Ларіонова Н. М.
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/4998/20
Провадження № 2-адр/758/5/21
03 вересня 2021 року місто Київ
Подільський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Ларіонової Н.М.,
при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні без виклику учасників справи заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ковальова В.М. про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації Шимкова Ярослава Йосиповича, Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Головне управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 01.07.2021 позовні вимоги задоволено, а саме: скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія АС № від 22 квітня 2020 року, винесену головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимковим Ярославом Йосиповичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП із застосуванням до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.; закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 .

08 липня 2021 на адресу Подільського районного суду м.Києва надійшла заява представника позивача - адвоката Ковальова В.М. про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 11 500 грн 00 коп.

Розглянувши заяву представника позивача щодо розподілу судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність прийняття додаткового рішення та часткового задоволення такої заяви, виходячи з такого.

У силу вимог до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У відповідності до частин першої та третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених правових норм вказує про те, що у разі неспівмірності таких витрат, обов`язок доведення покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, однак відповідачем до суду таке клопотання не подавалось.

Частиною сьомою статті 139 КАСУ визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Також, ЄСПЛ зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97). («Бєлоусов проти України») п.115).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути.

Перевіряючи наявність підстав для стягнення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд встановив, що адвокатом Ковальовим Віктором Михайловичем було надано правову допомогу ОСОБА_1 , що підтверджується як матеріалами справи, так і звітом з детальним описом робіт від 06.07.2021 і актом прийому-передачі наданих послуг, підписаних сторонами без зауважень, а саме:

- здійснено правовий аналіз документів у спірних правовідносинах; вивчено судову практику з аналогічної категорії справ та надано консультаційні послуг щодо можливості оскарження постанови про накладання адміністративного стягнення серії АС № від 22.04.2020 - на суму 1000 грн.;

- підготовка та направлення адвокатського запиту №69-юр від 30.04.2020 до Управління патрульної поліції у м.Києві, - на суму 1000 грн.

- підготовлено та подано в суд адміністративний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АС № від 22.04.2020 - на суму 2000 грн.;

- прийнято участь у всіх судових засіданнях в Подільському районному суді м.Києва у справі № 758/4998/20 - на суму 4500 грн. (по 1500 грн. 3 рази);

- гонорар (винагорода за прийняття судом позитивного рішення на користь замовника щодо скасування оскаржуваної постанови) - на суму 3000 грн.

Згідно умов Договору про надання правової допомоги від 24.04.2020 та Акту прийому-передачі наданих послуг від 06.07.2021 вартість вищевказаної правничої допомоги у справі № 758/4998/20 становить 11 500 грн. 00 коп.

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В акті приймання-передачі наданих послуг від 03.07.2021 р. вказано, що оплата послуг здійснюється через 90 днів після набрання законної сили рішенням суду.

При цьому, ані договір про надання правової допомоги від 24.04.2020 р., ані звіт про виконання договору, ані акт приймання-передачі не містять часу, затраченого на надання таких послуг.

А відтак, стороною позивача не надано документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката, та не наданий детальний опис часу, необхідний для здійснення послуг, тому слід дійти висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-259, 270, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ковальова В.М. про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації Шимкова Ярослава Йосиповича, Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Головне управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова