Справа № 264/8243/21
Суддя: Пустовойт Т. В.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/8243/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2021 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в особі судді Пустовойт Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про скасування постанови у справі про адміністративне стягнення,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач, через свого представника Сінькову Ю.К., звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що 30 жовтня 2021 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №602939 винесено за те, що 30 жовтня 2021 року о 12-50 годин ОСОБА_1 на 1090 км автошляху «М-30» керував транспортним засобом «DAF XF105» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Janmil NW-1S», на якому додатково встановлено гідравлічне обладнання, чим порушив положення постанови Кабінету міністрів України №1273 від 11.12.2020 року та п.31.3 (а) Правил дорожнього руху України. Із постановою не згоден і просить її скасувати, оскільки вважає її необґрунтованою і незаконною. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказав, що дійсно при вказаних в постанові обставинах здійснював керування транспортним засобом із напівпричепом, яким має буксувати різноманітні напівпричепи, причепи, трали тощо, а відтак має додаткове обладнання у вигляді гідравлічного розширювача масляного баку, який забезпечує таке буксування. Таке обладнання не впливає на основні характеристики автомобілю, тому не було внесене до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки лише забезпечує короткочасний підйом тиску в масляній системі тягача для кращого буксування причепу. Вказане він пояснював і працівникам поліції, які зупинили його, проте не зважаючи на це, ними було винесено постанову, в який працівник поліції, у тому числі, посилається на порушення положень постанови Кабінету міністрів України №1273 від 11.12.2020 року, яка сама по собі ніякої відповідальності не встановлює. При цьому, який саме пункт чи статтю цієї постанови КМУ порушено не зазначає. Вважає постанову посадової особи про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Також просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу та щодо сплати судового збору.

Позивач та його представник - адвокат Сінькова Ю.К., яка діє на підставі договору про надання (правничої) допомоги від 08.11.2021 року та ордеру серії ДН №148742 від 09.11.2021 року, в судове засідання не з`явилися, надали відповідну заяву, в якій просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.

Оскільки обидві сторони у справі в судове засідання не з`явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 КАС України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2021 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №602939 інспектором Відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Калініченком С.М. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України, зокрема за те, що він 30 жовтня 2021 року о 12-50 годин на 1090 км автошляху «М-30» керував транспортним засобом «DAF XF105» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Janmil NW-1S», на якому додатково встановлено гідравлічне обладнання, чим порушив положення постанови Кабінету міністрів України №1273 від 11.12.2020 року та п.31.3 (а) Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єкт та об`єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначених у оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень, зокрема, не представлено відео- або фото фіксації можливого порушення правил дорожнього руху, а також не надано чітких відомостей щодо суті правопорушення.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Тому, враховуючи зазначені обставини, надати оцінку обставинам можливого правопорушення та відповідно законності винесення постанови працівником поліції у суду об`єктивної можливості не має.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлено не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

На переконання суду, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань, понесених ним судових витрат на сплату правової допомоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 2 ч.3 ст.134 КАС України, передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи міститься договір про надання правової (правничої) допомоги від 08.11.2021 року, укладений між адвокатським бюро «Мироненко и партнери» в особі адвоката Сінькової Ю.К. та Бадьонкіним О.В., згідно якого останній, як замовник, зобов`язується оплатити гонорар за надання правової допомоги. На підтвердження проведення такої оплати, тобто здійснення відповідних витрат, суду надано акт №153 приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 08.11.2021 року та квитанцію від 09.11.2021 року про проведену оплату гонорару в розмірі 7000 грн. Тому вказані вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 139, 243-246 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про скасування постанови у справі про адміністративне стягнення задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення від 30 жовтня 2021 року серії БАВ №602939 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , витрати із сплати судового збору в розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) та витрати зі сплати надання професійної правничої допомоги у розмірі 7000 грн. (сім тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Т.В. Пустовойт