Справа № 200/9261/21
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р. Справа№200/9261/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- скасувати рішення відповідача від 1 червня 2021 року № 79 про відмову у зарахуванні трудового стажу;

- зобов`язати відповідача вдруге розглянути заяву позивача від 25 травня 2021 року про нарахування позивачу пенсії і зарахувати позивачу трудовий стаж за період її роботи з 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 року в Міському училищі № 77 у місті Ровеньки Луганської області на посаді секретар-друкарка.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

25 травня 2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», до якої додала паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку № НОМЕР_1 .

1 червня 2021 року відповідачем було прийняте рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, в якому зазначено, що в трудовій книжці № НОМЕР_1 на записі про звільнення ОСОБА_1 від 2 грудня 1985 року не проглядається назва підприємства, в якому позивач працювала в період з 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 року і що необхідно надати уточнюючу довідку з місця роботи для зарахування даного періоду до трудового стажу.

В підтвердження страхового стажу у період 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 позивачем було додатково надано довідку № 236 від 9 червня 2021 року, видану «Ровенський коледж», який знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Позивач зазначає, що оскільки факт роботи за вказаний період підтверджений записом в її трудовій книжці, зазначений період її роботи не зарахований до трудового стажу неправомірно (а.с. 1-2).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , обґрунтовуючи це наступним.

На підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають жінки після досягнення віку 59 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1960 по 31 березня 1961 за наявності страхового стажу не менше 27 років. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів , фіксує й засвідчує виявлені розбіжності та невідповідності. Орган що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

До загального стажу позивача не зараховано період її роботи з 4 лютого 1980 по 2 грудня 1985 року, так як печатка Міського профтехучилища № 77 не читається.

Відповідно до п. 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення, вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підтвердження даного періоду роботи позивачем було надано довідку № 233 від 9 червня 2021 року, разом із цим зарахувати період роботи позивача з 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 року до її трудового стажу неможливо, так як довідка не є дійсною і не створює правових наслідків відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 (із доповненнями та змінами), яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в якому є м. Ровеньки Луганської області (а.с. 27-29).

Ухвалою суду від 2 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 18).

Ухвалою суду від 6 вересня 2021 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 29 вересня 2021 року (а.с. 23-24).

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 21 жовтня 2021 року (а.с. 36).

У період з 4 по 29 жовтня 2021 року суддя перебувала на лікарняному, у зв`язку із чим судове засідання по справі, призначене на 21 жовтня 2021 року, не відбулось (а.с. 39).

Ухвалою суду від 3 листопада 2021 року призначено судове засідання у справі на 18 листопада 2021 року о 16-00 год (а.с. 47).

18 листопада 2021 року сторони в підготовче засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

У позовній заяві позивач висловила прохання розглянути справу без її участі (а.с. 2).

За приписами ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене вище суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянкою України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 4-6).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі (а.с. 27).

Як встановлено судом, позивач 25 травня 2021 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, до якої додала наступні документи:

- копію паспорта;

- копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера;

- копію трудової книжки НОМЕР_3 від 1 лютого 1979;

- довідку № 236 від 9 червня 2021 року, видану директором «Государственного бюджетного образовательного учреждения среднего профессионального образования луганской народной республіки «Ровеньковский колледж» про те, що позивач у період з 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 року працювала в Міському професійно технічному училищі № 77 «Ровеньківський коледж» на посаді секретаря-машиніста (а.с. 32, 8-13).

1 червня 2021 року за результатом розгляду заяви позивача пенсійним органом було прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії, яке обґрунтовано тим, що в трудовій книжці ОСОБА_1 від 1 лютого 1979 року № НОМЕР_1 за період трудової діяльності з 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 року на запису про звільнення не проглядається назва підприємства, в якому позивач працювала. Зазначено, що для зарахування даного трудового стажу необхідно надати уточнюючу довідку з місця роботи (а.с. 15).

Як вбачається з трудової книжки позивача, копія якої наявна в матеріалах справи:

- 4 лютого 1980 року позивач прийнята в Міське профтехучилище № 77 на посаду секретаря-машиніста (запис № 4);

- 2 грудня 1985 року позивач звільнена з роботи за згодою сторін (запис № 5) (зв.бік а.с. 8).

Відповідно до матеріалів справи, в тому числі довідки за формою РС-право до страхового стажу позивача зараховано 26 років 4 місяці 5 днів її трудового стажу; до зазначеного стажу не включено період роботи позивача з 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 року (а.с. 31).

Будучи не згідною з рішенням відповідача про відмову в призначенні їй пенсії за віком, позивач звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Враховуючи наведене при вирішенні даної справи суд надає правову оцінку саме підставам прийняття першим відповідачем спірного рішення.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV).

Згідно ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Так, згідно зі ст. 56 Закону № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. […].

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до матеріалів справи трудова книжка позивача містить відомості про те, що позивач у спірний період працювала в Міському профтехучилищі № 77 на посаді секретаря-машиніста.

Згідно з п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань 20 червня 1974 року № 162 (яка діяла станом на час внесення спірних записів до трудової книжки позивача) (далі - Інструкція № 162) записи здійснюються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). […]. Записи производятся аккуратно, перьевой или шариковой ручкой, чернилами черного, синего или фиолетового цвета.

Відповідно до п. 4. 1 Інструкції при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до п. 8.1 зазначеної Інструкції контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців".

Згідно п. 13 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок» від 6 версесня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робочих та службовців» контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців".

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (далі - Постанова № 656).

Відповідно до п. 8.1 Постанови № 656 при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботі, нагородження та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації, засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою.

Як вбачається з трудової книжки позивача зписи № 5 містить віддіст печатки, яка є «нечитаємою».

Отже, запис № 5 не відповідачє вимогам Інструкції № 162 та Постанови № 656.

Разом із цим суд зазначає, що як зазначено у п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства […].

Згідно п. 18 Постанови № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Наведене вище свідчить, що питання ведення, контролю за веденням запису в трудовій книжці відомостей щодо трудового стажу віднесено до компетенції роботодавця.

Отже, помилки при заповненні трудової книжки не можуть мати наслідком порушень прав особи, щодо якої такий запис вчинений.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що крім трудової книжки позивачем булла надана пенсійному органу довідка, надана довідка № 236 від 9 червня 2021 року, видана директором «Государственного бюджетного образовательного учреждения среднего профессионального образования луганской народной республіки «Ровеньковский колледж» на підтвердження того, що позивач у період з 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 року працювала в Міському професійно технічному училищі № 77 «Ровеньківський коледж» на посаді секретаря-машиніста, яка не була прийнята пенсійним органом до врахування у зв`язку із тим, що вона видані підприємством, яке розташоване на не підконтрольній українській владі території України.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2018 року (справа № 569/14531/16-а) сформульовано правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, проаналізував положенняст. 19 Конституції України, ст.ст. 3, 4, 9, 17, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів, закладених у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН), Суд зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів», у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) згідно з якими: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Отже, право особи на отримання пенсійних виплат у належному розмірі не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати повноваження щодо перевірки обґрунтованості їх видачі.

Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особи права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий відповідний стаж роботи.

З огляду на «намібійські винятки», сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, орган Пенсійного фонду України повинен приймати та визнавати документи, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті спірних правовідносин, зокрема, оцінки документів, виданих підприємствами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій українською владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Як наслідок, беручи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17), суд приходить до висновку, що відмова відповідача прийняти зазначену довідку до врахування - є неправомірною.

Суд зауважує, що позивач у позовній заяві не просить суд визнати спірне рішення неправомірним.

Разом із цим згідно ч.ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. […].

Отже, рішення підлягає скасуванню у випадку визнання його неправомірним.

Керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, згідно яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, - суд вважає для належного захисту прав позивача вийти за межі її позовних вимог та визнати спірне рішення неправомірним та скасувати його.

Керуючись ч. 2 ст. 245 КАС України позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача вдруге розглянути заяву позивача від 25 травня 2021 року про призначення позивачу пенсії та зарахування позивачу до трудового стажу, який надає право на призначення пенсії за віком, за період її роботи з 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 року в Міському училищі № 77 у місті Ровеньки Луганської області на посаді секретар-друкарка також підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Як вбачається з квитанції від 23 липня 2021 року № 0.0..1 позивач при поданні даного адміністративного позову сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с. 3).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене судові витрати позивача в розмірі 908,00 грн підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 1 червня 2021 року № 79 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вдруге розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 травня 2021 року про призначення їй пенсії, зарахувавши до її трудового стажу період роботи з 4 лютого 1980 року по 2 грудня 1985 року в Міському училищі № 77 у місті Ровеньки Луганської області на посаді секретар-друкарка.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) витрати останньої зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини складені та підписані 18 листопада 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29 листопада 2021 року.

Суддя Н.П. Волгіна