Справа № 580/8394/21
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року справа № 580/8394/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Мельникової О.М.,

представника позивача Шульги П.М. (за ордером),

представника відповідача 2 Прокопчук А.П. (у порядку самопредставництва),

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач).

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивач надала суду уточнений позов до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі відповідач 1), Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 20.04.2015 у виконавчому провадженні №32357927 про стягнення виконавчого збору в сумі 35610,07 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження №64678299.

Позов мотивовано тим, що підставою для стягнення виконавчого збору є вчинення державним виконавцем виконавчих дій щодо стягнення коштів у примусовому порядку. Оскільки відповідачами не вчинено фактичного стягнення коштів, підстави для стягнення виконавчого збору відсутні. З цього приводу посилається на практику Верховного Суду у справах №400/4023/19, №640/13697/19, №160/5321/20, 640/32814/20. Тому спірні постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору підлягають скасуванню. Крім того, позивач стверджує, що постанова від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження №64678299 прийнята з пропуском встановленого законом строку.

Ухвалою від 21.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

У встановлений судом строк відповідачі відзиву на позов не надали, про причини його неподання суд не повідомили.

Ухвалою від 23.12.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті.

Дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, суд встановив таке.

09.04.2012 Придніпровський районний суд м. Черкаси видав виконавчий лист №2-95/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в сумі 46643,74 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 370962,33 грн. та 500 грн неустойки, а всього 371462,33 грн.

Постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 20.04.2012 відкрито виконавче провадження №32357927 на підставі вказаного виконавчого листа.

Постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 20.04.2015 у виконавчому провадженні №32357927 стягнуто з боржника (позивача у справі) виконавчий збір у розмірі в сумі 37146,23 грн.

Постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 17.06.2016 закінчено виконавче провадження №32357927 та передано виконавчий документ (виконавчий лист Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21.03.2012) на виконання Центральному ВДВС, який постановою від 15.07.2016 відкрив виконавче провадження №51674420.

У подальшому, постановою Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 25.02.2021 у виконавчому провадженні №51674420 повернуто виконавчий документ стягувачу, з якої вбачається, що під час примусового виконання рішення з боржника (позивача у справі) стягнуто 13372,06 грн.

На підставі постанови від 20.04.2015 у виконавчому провадженні №32357927 державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Овдієнко С.В. постановою від 01.03.2021 відкрила виконавче провадження №64678299 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центрального ВДВС виконавчого збору в сумі 35610,07 грн.

Не погоджуючись із постановами про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, позивач звернулась в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Станом на час прийняття постанови від 20.04.2015 у виконавчому провадженні №32357927 про стягнення виконавчого збору спеціальним законом, що визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, був Закон України Про виконавче провадження від 21.04.1999 №606-ХІV (далі Закон №606-ХІV) (у редакції станом на час прийняття спірної постанови).

Ч.1 ст.1 Закону №606-ХІV встановлено, що виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.11 Закону №606-ХІV визначений обов`язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.2 ст.25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Отже відповідач прийняв оскаржуване рішення з урахуванням вимог закону.

При цьому, згідно з абз.2 ч.1 ст.28 Закону №606-XIV виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Підп.4.16.2. п.4.16. чинної станом на час прийняття постанови від 20.04.2015 у виконавчому провадженні №32357927 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 №74/5 (далі Інструкція №74/5) встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю після завершення строку, наданого для добровільного виконання, та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що прийняття оскаржуваного рішення про стягнення з боржника виконавчого збору є складовим елементом процесу виконавчого провадження, який застосовується органами державної виконавчої служби України у разі невиконання без поважних причин у добровільному порядку рішення про стягнення коштів.

Перевіряючи дотримання відповідачами вищевказаних вимог нормативно-правових актів, суд з`ясував, що виконавче провадження №32357927 відкрито постановою державного виконавця від 20.04.2012.

З аналізу досліджених судом матеріалів виконавчого провадження №32357927 суд дійшов висновку, що виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.03.2012 позивачем у семиденний строк з часу відкриття виконавчого провадження №32357927 не виконаний, що є підставою для стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню.

Суд врахував, що ст.27 Закону №606-XIV визначено виключний перелік підстав, з яких виконавчий збір не стягується.

Зокрема, виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Наявності у позивача вищевказаних умов, за яких виконавчий збір не стягується, судом не встановлено.

Стосовно посилання позивача на практику Верховного Суду у постановах від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, від 20.05.2021 у справі №640/32814/20, суд зазначає, що у вказаних справах Верховний Суд надавав оцінку постановам державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятих на підстави ст.27 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) у редакції (до 28.08.2018), яка передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Натомість спірна у справі, що розглядається, постанова від 20.04.2015 прийнята на підставі норм ст.28 Закону №606-XIV, тобто за іншого правового регулювання питання стягнення виконавчого збору.

Також, суд зазначає, що у постановах Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №160/5321/20 та від 28.10.2020 у справі №640/13697/19 судом надавалась оцінка стягненню з боржника основної винагороди приватного виконавця відповідно до вимог Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII.

Отже, фактичні обставини та нормативне регулювання правовідносин у даній справі та у вказаних вище постановах не є подібними. Тому висновки Верховного Суду у зазначених рішеннях не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Стосовно доводів позивача, що у період з 02.06.2016 до 28.08.2018 ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута за виконавчим документом, а тому вказана норма мала бути застосована до позивача, суд зазначає, що станом на час прийняття постанови від 20.04.2015 про стягнення виконавчого збору вказана норма не діяла, а тому підстав для її застосування не було.

При цьому, як установлено судом з матеріалів справи, у період з жовтня 2016 року до серпня 2018 року здійснювалось примусове стягнення з позивача коштів у погашення боргу. Натомість, нормами Закону №1404-VIII не передбачалось скасування або зміни раніше прийнятих постанов про стягнення виконавчого збору.

Тому доводи позивача про незастосування до нього ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII (у редакції з 02.06.2016 до 28.08.2018), суд вважає безпідставними.

Врахувавши викладене, суд дійшов висновку, що постанова Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського МУЮ від 20.04.2015 у виконавчому провадженні №32357927 про стягнення виконавчого збору в сумі 37146,23 грн. є законною та не підлягає скасуванню.

Щодо постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження №64678299 про стягнення виконавчого збору в сумі 35610,07 грн., суд зазначає таке.

На підставі п.8 Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі Інструкція №512/5) виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Пунктом 5 ч.1 ст.3 чинного станом на час прийняття постанови від 01.03.2021 Закону №1404-VIII встановлено що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, зокрема, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

На підставі ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу наведених норм вбачається, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає виконанню на загальних підставах відповідно до норм Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5. При цьому, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження на підставі такої постанови.

Стосовно доводів позивача, що постановою Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 25.02.2021 у виконавчому провадженні №51674420 повернуто виконавчий документ стягувачу, а постанова про відкриття виконавчого провадження №64678299 щодо стягнення виконавчого збору прийнята лише 01.03.2021, суд зазначає таке.

Так, на підставі п.8 Розділу 3 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п.1 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ.

При цьому, згідно з ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа не пізніше наступного робочого дня з дня його надходження.

За налізу наведених норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 20.04.2015 мала бути зареєстрована виконавчим документом не пізніше 26.02.2021 (п`ятниця), а виконавче провадження на підставі неї повинно бути відкрити наступного робочого дня, тобто 01.03.2021.

Як установлено судом вказаних вимог та строків державним виконавцем дотримано, а протилежні доводи позивача є необґрунтованими.

Стосовно твердження позивача, що стягувачем у постанові від 01.03.2021 визначено Центральний ДВС, тоді як виконавчий документ видав Придніпровський ДВС, суд зазначає таке.

Як установлено судом вище, постановою Придніпровського ВДВС від 17.06.2016 закінчено виконавче провадження №32357927 та передано виконавчий документ (виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.03.2012) на виконання Центральному ВДВС, який постановою від 15.07.2016 відкрив виконавче провадження №51674420.

Оскільки органом стягнення з боржника (позивача у справі) коштів є саме Центральний ВДВС, який здійснює заходи примусового виконання рішення, а відповідно до абз.3 ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, суд дійшов висновку, що визначення стягувачем у постанові від 01.03.2021 Центральний ВДВС, є обґрунтованим.

З огляду на викладене, зважаючи, що постанова Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського МУЮ від 20.04.2015 у виконавчому провадженні №32357927 про стягнення виконавчого збору є законною, суд дійшов висновку, що спірна постанова від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження №64678299 прийнята державним виконавцем в межах та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства України, на виконання вимог Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а сплачений судовий збір поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ