Справа № 600/2413/21-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2413/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

29 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації в Чернівецькій області, Державної судової адміністрації про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області (далі відповідач-1 або ТУ ДСА) та Державної судової адміністрації України (далі відповідач-2 або ДСА) , в якому просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати йому, як судді Путильського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року не в повному розмірі;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити йому, як судді Путильського районного суду Чернівецької області, суддівську винагороду за грудень 2020 року в сумі 8361,83 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 р. позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області та Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як судді Путильського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року не у повному розмірі.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як судді Путильського районного суду Чернівецької області, суддівську винагороду за грудень 2020 року в сумі 8361 (вісім тисяч триста шістдесят одна) грн 83 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернівецькій області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Відповідно до Указу Президента України від 24.04.2012 року, №286/2012 Про призначення суддів ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Путильського районного суду Чернівецької області (а.с.17-20).

Згідно наказу в.о. голови Путильського районного суду Чернівецької області від 29.05.2012 року, №4-к «Про зарахування в штат Путильського районного суду Чернівецької області на посаду судді ОСОБА_1 » позивача зараховано в штат Путильського районного суду Чернівецької області з 29.05.2012 року строком на 5 років (а.с.24).

Указом Президента України від 07.09.2018 року, №271/2018 Про призначення суддів ОСОБА_1 призначено на посаду судді Путильського районного суду Чернівецької області (а.с.21-23).

Наказом в.о. голови Путильського районного суду Чернівецької області від 02.01.2020 року, №1-к «Про встановлення розмірів щомісячної процентної надбавки за вислугу років судді Путильського районного суду» позивачу встановлено з 01.01.2020 року щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 30% до посадового окладу (а.с.25).

У матеріалах справи наявний розрахунковий лист ОСОБА_1 щодо оплати його праці (розрахунок суддівської винагороди) за грудень 2020 року, в якому зазначено: оклад 63060,00 грн; оплата основна - 63060,00 грн, вислуга років 18918,00 грн, адм. посада 2293,00 грн, допл. до окладу/пе - -8361,83 грн, всього нараховано - 75909,26 грн; утримання : аванс 26000,00 грн, прибутковий податок - 13663,67 грн, військовий збір 1138,64 грн, утримання податку 0,01, всього утримано - 40802,30, до виплати - 35106,96 грн, виплачувана сума 35106,96 грн (а.с.26,45).

30.12.2020 року за підписом начальника ТУ ДСА на голів місцевих загальних судів м. Чернівці та Чернівецької області надіслано лист №01.03-2073, згідно змісту якого інформується «… Станом на 30.12.2020 року виник дефіцит коштів у сумі 562,5 тис. грн, який не був покритий жодними додатковими асигнуваннями з державного бюджету, що було великим занепокоєнням. Даний факт й призвів до не нарахування в повному обсязі обов`язкових складових заробітної плати.

Така ситуація склалася практично в останні дні року, коли всі наявні кошторисні призначення були використані, а реєстрація зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань є порушенням норм Бюджетного кодексу України та відповідно органами Державної казначейської служби не проводиться.

Просимо дану інформацію взяти до відома. З великою тривогою, повідомляємо, що дана ситуація не є типовою, та являється виключенням із правил. І віримо, що в останнє. За роки діяльності територіального управління подібна ситуація має місце вперше .

У свою чергу, ми вже звернулися до Державної судової адміністрації України з приводу утвореної різниці в сумі 562,6 тис. грн, з метою її погашення в наступному бюджетному році» (а.с.27-28).

Також, у матеріалах справи наявний лист від 06.01.2021 року, №01.01-22 за підписом начальника ТУ ДСА, який адресований головам місцевих загальних судів м. Чернівці та Чернівецької області, згідно якого інформується, що ТУ ДСА звернулося до ДСА щодо додаткового виділення бюджетних асигнувань для здійснення донарахування суддівської винагороди суддям (а.с.29).

Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини, і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі до Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року, №1402-VIII (далі - Закон №1402) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №1402 судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів (частина друга статті 4).

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами

За частиною 2 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402 (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно частини 5 статті 135 Закону №1402 суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу, а згідно частини 6 цієї ж статті Закону №1402 суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Згідно частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Пунктом 8 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу передбачено принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Згідно статті 22 Бюджетного кодексу України, головний розпорядник бюджетних коштів в тому числі: здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Згідно частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному Бюджетним кодексом.

В Україні запроваджена і діє бюджетна програма КПКВ 0501150, метою якої є погашення заборгованості за виконавчими провадженнями на користь суддів та працівників апаратів судів, її завданням є - виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" передбачено видатки у розмірі 3000,00 тис. грн (додаток №3).

Згідно частини 1 статті 148 Закону №1402 фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а пунктом 2 частини 3 цієї ж статті Закону №1402 передбачено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України здійснює Державна судова адміністрація України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (частина 4 статті 148 Закону №1402).

Частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Так, з 30.09.2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (далі - Закон № 1401).

Цим Законом, з-поміж іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої наведено в пункті 4.3. цього рішення. У контексті спірних правовідносин потрібно наголосити, що Конституція України у редакції Закону №1401 вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону №1402, які у поєднанні (системному зв`язку) дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Наведене правозастосування суду відповідає висновку щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року, справа № 340/1916/20 (адміністративне провадження № К/9901/369/21), згідно якого: Наявність в Конституції України згаданої норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний.

Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій). Додамо також, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить (частина четверта статті 7 КАС України) (пункт 53).

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України (пункт 54).

Стаття 130 Конституції України та стаття 135 Закону №1402 зобов`язує виплачувати судді суддівську винагороду визначену законом про судоустрій, яка складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Як вбачається, наявних у справі розрахункових листків посадовий оклад судді ОСОБА_1 у грудні 2020 року складав 63060,00 грн, йому призначена доплата за вислугу років у розмірі 30% до посадового окладу (63060,00х30%=18918,00 грн), доплата за адміністративну посаду у розмірі 10 % (виконання обов`язків голови суду 2293,09 грн). Всього розмір суддівської винагороди склав 84271,09 грн.

Із цієї суми, відповідно до вимог податкового законодавства підлягало утриманню 18% податку на доходи фізичних осіб (15168,80 грн) та 1,5% військового збору (1264,07 грн).

Отже, позивач за грудень 2020 року мав отримати 67838,22 грн.

Однак, всупереч положень чинного податкового та трудового законодавства України, у грудні позивачу недонараховано, а фактично утримано з суддівської винагороди 8361,83 грн, що свідчить з проставлення знаку «-» перед цим числом у розрахунковому листі.

Таке недонарахування суддівської винагороди призвело до того, що розмір нарахованої суддівської винагороди позивача склав 75909,26 грн, з якої утримано податок на доходи фізичних осіб 13663,67 грн та військового збору 1138,64 грн.

Отже, підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що відповідач-1, діючи всупереч положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону №1402, недонарахував без будь-якої правової підстави позивачеві 8361,83 грн, тим самим зменшивши базу оподаткування податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

При цьому суд зазначає, що позиція відповідача, згідно якої не виплата позивачеві суддівської винагороди за грудень 2020 року у повному обсязі обумовлена відсутністю фінансування, не є правовою та не підкріплюється будь-яким нормативним актом.

Зокрема, виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, якщо виконання рішення суду неможливе через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету, а здійснення виплати нарахованих грошових коштів за рішенням суду можливе лише шляхом списання (стягнення) коштів з рахунків державного органу - боржника, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень, таке списання коштів здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем у даній справі є діючий суддя, і у разі відсутності у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області відповідних бюджетних призначень, Державна казначейська служба України повинна здійснити списання за рахунок коштів передбачених бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів", після нарахування таких позивачеві відповідачем-1.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" передбачено видатки у розмірі 3000,00 тис. грн (додаток №3).

Наведене правозастосування суду, відповідає висновку щодо застосування права, який наведений у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року, справа № 822/743/16 (адміністративне провадження № К/9901/11040/18).

Отже, підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, є належним відповідачем у цій справі, оскільки саме ним порушено право позивача на належну суддівську винагороду, а тому саме воно зобов`язано нарахувати та виплатити позивачеві недотриманий розмір суддівської винагороди за грудень 2020 року.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст.6 КАС України та ст.17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.