Справа № 816/2183/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 816/2183/16

касаційне провадження № К/9901/36178/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року (головуючий суддя - Ясиновський І.Г.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Бенедик А.П., судді - Донець Л.О., Мельнікова Л.В.)

у справі № 816/2183/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору від 24 грудня 1997 року № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ»,

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору від 24 грудня 1997 року № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ», (далі - ПАТ «Укрнафта», позивач, платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15 листопада 2016 року № .

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 15 лютого 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ПАТ «Укрнафта» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що наявність підстав для нарахування пені за порушення термінів має визначатися з урахуванням підстав припинення арбітражним судом провадження у справі. Зокрема, у разі, якщо такою підставою є заява позивача про відмову від позовних вимог у зв`язку з виконанням відповідачем умов контракту, що свідчить про порушення відповідних строків нерезидентом, підстави для поновлення строків та нарахування резиденту пені відсутні.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 квітня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Укрнафта».

15 травня 2017 року від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких контролюючий орган зазначив про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

18 березня 2021 року ГУ ДФС у Полтавській області заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - ГУ ДФС у Полтавській області на Головне управління ДПС у Полтавській області у зв`язку з реорганізацією, яке згідно зі статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну перевірку платника з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01 серпня 2015 року по 01 липня 2016 року, за результатами якої складено акт від 05 серпня 2016 року № 310/16-31-14-02-08/403739509.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 1 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 185/94-ВР) при виконанні експортних контрактів з компанією «CLARESHOLM MARKETING LTD» (Британські Віргінські острови) від 02 листопада 2015 року № 5, від 07 грудня 2015 року № 5А, від 02 листопада 2015 року № 8, від 02 листопада 2015 року № 9, від 02 листопада 2015 року № 11, від 02 листопада 2015 року № 12, від 13 січня 2016 року № 24 та з компанією «STALMAG SP Z.O.O» (Польща) від 14 серпня 2015 року № 7Р/2015, від 11 вересня 2015 року № 128/2015, від 11 вересня 2015 року № 129/2015, від 11 вересня 2015 року № 135/2015, від 11 вересня 2015 року № 136/2015, від 21 вересня 2015 року № 141/2015, від 21 вересня 2015 року № 142/2015, від 24 вересня 2015 року № 145/2015, від 24 вересня 2015 року № 146/2015, від 24 вересня 2015 року № 147/2015, від 25 вересня 2015 року № 150/2015, від 28 вересня 2015 року № 154/2015, від 30 вересня 2015 року № 155/2015, від 30 вересня 2015 року № 156/2015, від 30 вересня 2015 року № 158/2015, від 27 жовтня 2015 року № 168/2015, від 30 жовтня 2015 року № 169/2015, від 01 грудня 2015 року № 181/2015, від 01 грудня 2015 року № 182/2015, від 01 грудня 2015 року № 183/2015, від 02 грудня 2015 року № 188/2015.

На підставі зазначеного акта перевірки та за наслідками адміністративного оскарження ГУ ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 15 листопада 2016 року № , згідно з яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, в розмірі 4168437,21 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного акта індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 185/94-ВР виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно зі статтею 4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

За правилами частини другої статті 32 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4002-XII «Про міжнародний комерційний арбітраж» третейський суд приймає постанову про припинення арбітражного розгляду, коли, зокрема, позивач відмовляється від своєї вимоги, якщо тільки відповідач не висуне заперечень проти припинення розгляду і третейський суд не визнає законний інтерес відповідача в остаточному врегулюванні спору.

У справі, яка розглядається, судовими інстанціями з`ясовано, що з огляду на неможливість нерезидентами своєчасно виконувати умови контракту від 07 грудня 2015 року № 5А, укладеного з компанією «CLARESHOLM MARKETING LTD» (Британські Віргінські острови), та умови контрактів від 21 вересня 2015 року № 141/2015, від 21 вересня 2015 року № 142/2015, від 24 вересня 2015 року № 146/2015, від 24 вересня 2015 року № 147/2015, від 25 вересня 2015 року № 150/2015, від 30 вересня 2015 року № 155/2015, від 27 жовтня 2015 року № 168/2015, від 01 грудня 2015 року № 181/2015, від 01 грудня 2015 року № 182/2015, від 01 грудня 2015 року № 183/2015, від 02 грудня 2015 року № 188/2015, укладених із компанією «STALMAG SP Z.O.O» (Польща), позивач звернувся до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовними завами про стягнення з компанії «CLARESHOLM MARKETING LTD» (Британські Віргінські острови) та компанії «STALMAG SP Z.O.O» (Польща) заборгованості, що підтверджується позовними заявами та постановами про прийняття справ до провадження, копії яких наявні в матеріалах справи.

У зв`язку з тим, що від нерезидентів надійшла сплата за вказаними вище контрактами, платник звернувся до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України із заявами про припинення арбітражного розгляду.

Постановами Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України припинено арбітражний розгляд справ щодо стягнення заборгованості з компаній «CLARESHOLM MARKETING LTD» (Британські Віргінські острови) та «STALMAG SP Z.O.O» (Польща) за розглядуваними контрактами.

Водночас, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що врегулювання питання про погашення простроченої заборгованості між резидентом та нерезидентом в інший спосіб, ніж задоволення арбітражним судом позову, не може розглядатися як підстава для звільнення від нарахування пені за порушення строків розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності. Зазначене стосується також і випадків добровільної сплати боргу нерезидентом, у тому числі після порушення судового провадження за зверненням резидента. У такому разі пеня повинна нараховуватися з моменту виникнення прострочення до моменту погашення боргу.

Із такими доводами судових інстанцій погодитися не можна, адже аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що підставою для зупинення строків, передбачених статтями 1, 2 Закону № 185/94-ВР, є факт прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, а підставою для несплати пені за порушення відповідних строків - рішення суду про задоволення позову.

При цьому аналогічні наслідки мають наставати у разі, коли провадження у справі припиняється за заявою резидента про відмову від позову у зв`язку з тим, що нерезидент виконав зобов`язання за експортно-імпортним контрактом після подання позовної заяви до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, що є підтвердженням правомірності поведінки резидента.

Отже, підстава для нарахування пені за порушення термінів має визначатися з урахуванням підстав припинення провадження у справі. Зокрема, якщо такою підставою є заява позивача про відмову від позовних вимог у зв`язку з виконанням відповідачем умов контракту, що свідчить про порушення відповідних строків нерезидентом, підстави для поновлення строків та нарахування резиденту пені відсутні.

Таке правозастосування відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 13 лютого 2012 року у справі № 21-422а11, який має враховуватися при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, при вирішенні цього спору суди виходили з того, що припинення нарахування пені за порушення строків проведення розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності законодавець пов`язує виключно з прийняттям до розгляду Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви, а не з датою звернення до відповідного суду, оскільки прийняттю судом позову до розгляду передують відповідні процесуальні дії, після здійснення яких приймається відповідне рішення.

В контексті наведеного необхідно зазначити, що згідно з частиною першою статті 17 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України встановлено, що провадження в справі порушується постановою голови МКАС про прийняття справи до провадження за фактом пред`явлення в МКАС належним чином оформленої позовної заяви, сплаченого реєстраційного збору відповідно до Положення про арбітражні збори й видатки.

Днем подання позовної заяви вважається день його вручення МКАС, а при відправленні позовної заяви поштою - дата штемпеля на конверті поштового відділення місця відправлення (частина друга цієї статті).

Зміст указаних правових норм дає підстави для висновку, що дата звернення резидента із позовом до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України про стягнення з нерезидента заборгованості за експортно-імпортним контрактом або дата відправлення позову поштою є датою прийняття позовної заяви судом, внаслідок чого зупиняється нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків в іноземній валюті, встановлених статтями 1, 2 Закону №185/94-ВР, і пеня за їх порушення не сплачується.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 лютого 2011 року у справі № 21-63а10 та постанові Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі № 826/7409/16.

Судами попередніх інстанцій наведене залишено поза увагою, не вжито визначених законом заходів для з`ясування всіх обставин справи, не встановлено дійсний обов`язок позивача щодо сплати штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, в межах розглядуваних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність позовних вимог із відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача у справі - Головне управління ДФС у Полтавській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Полтавській області.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р.Ф. Ханова