Справа № 160/2445/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/2445/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 ( суддя першої інстанції Юрков Е.О.) в адміністративній справі №160/2445/21 за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03 липня 2020 року № Ф-5653-25/61У, складену ГУ ДПС у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , скасувати рішення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, а саме: Рішення № від 20.04.2015 року; Рішення № від 20.04.2015 року; Рішення № від 20.04.2015 року; Рішення № від 20.04.2015 року; Рішення № від 20.04.2015 року; Рішення № від 20.04.2015 року; Рішення № від 20.04.2015 року; Рішення № від 20.04.2015 року; Рішення № від 20.04.2015 року; зобов`язати ГУ ДПС України в Дніпропетровській області виключити з інформаційно-телекомунікаційної системи Державної податкової служби України інформацію про наявність у ФОП ОСОБА_1 заборгованості (недоїмки) зі сплати ЄСВ у сумі 42934,52 грн.

Позиція позивача обґрунтована тим, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 року № Ф-5653-25/61У є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач з 2013 року не здійснював підприємницьку діяльність та реєстрацію як фізичної особи-підприємця припинив 21.11.2019 року. Зазначає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Крім того вказує, що рішення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № від 20.04.2015 року, № від 20.04.2015 року, № від 20.04.2015 року, № від 20.04.2015 року, № від 20.04.2015 року, № від 20.04.2015 року, № від 20.04.2015 року, № від 20.04.2015 року, № від 20.04.2015 року, на підставі яких сформована вимога від 03.07.2020 року № Ф-5653-25/61У є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішеннями Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справах № 160/12216/19 та № 160/7609/20 (вимога від 07.11.2019 року №Ф-5653-25/61У) скасовано вимоги, які були виставлені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, за той самий період. Станом на складання вимоги від 03.07.2020 року № Ф-5653-25/61У вимога від 07.11.2019 року №Ф-5653-25/61У була чинною, що вказує на здвоєння боргу. Також акцентує, що станом на виставлення вимоги ОСОБА_1 припинив діяльність як фізична особа-підприємець. Крім того вказано, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року позов задоволено.

З апеляційною скаргою звернувся відповідач, в якій зазначив про необґрунтованість висновків суду першої інстанції, оскільки частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску: є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до значених норм, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та не отримання доходу з такої діяльності не є підставою для несплати ЄСВ. Також вказує, що за період з 05.06.2015 року по І квартал 2020 року позивачу нараховано єдиний внесок та спірними рішеннями застосовано штрафні санкції та пеню за несвоєчасну сплату ЄСВ. Станом на 03.07.2020 року згідно даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу, у ФОП ОСОБА_1 недоїмка становить 236198,95 грн., штраф 1114,06 грн., пеня 5621,51 грн., разом 42934,52 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Під час перегляду справи встановлено, ОСОБА_1 у період з 21.10.2003 року по 21.11.2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, у тому числі у період з 01.01.2012 року по 30.06.2017 року перебував на спрощеній системі оподаткування.

На підставі наказу ПАТ Банк Восток № 243-К від 02.08.2013 року ОСОБА_1 з 02.08.2013 року прийнятий на роботу до ПАТ Банк Восток водієм сектору автотранспорту відділу адміністративно-господарської діяльності.

Також, записами трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 підтверджено, що 02.08.2013 року останнього прийнято на посаду водія сектору автотранспорту відділу адміністративно-господарської діяльності ПАТ Банк Восток (запис № 4).

Згідно довідки ПАТ Банк Восток № 09/122-зп від 01.04.2021 року, за період з 01.01.2014 року по 31.03.2021 року на користь ОСОБА_1 , як застрахованої особи, було сплачено/утримано ПАТ Банк Восток суми грошових коштів.

ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску:

№ від 20.04.2015 року на суму 918,21 грн. за період з 23.04.2013 р. по 20.02.2015 р.,

№ від 20.04.2015 року на суму 809,55 грн. за період з 23.07.2013 р. по 20.02.2015 р.,

№ від 20.04.2015 року на суму 700,89 грн., за період з 22.10.2013 р. по 20.02.2015р.,

№ від 20.04.2015 року на суму 604,46 грн. за період з 21.01.2014 р. по 20.02.2015 р.,

№ від 20.04.2015 року на суму 398,14 грн. за період з 22.07.2014 р. по 20.02.2015 р.,

№ від 20.04.2015 року на суму 512,26 грн. за період з 23.04.2014 р. по 20.02.2015 р.,

№ від 20.04.2015 року на суму 282,76 грн. за період з 21.10.2014 р. по 20.02.2015 р.,

№ від 20.04.2015 року на суму 292,90 грн. за період з 21.01.2015 р. по 20.02.2015 р.

Головним управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-5653-25/61 від 03.07.2020 року на суму 42934,52 грн., у тому числі: недоїмка 36198,95 грн., штрафи 1114,06 грн., пеня 5621,51 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції приймаючи до уваги правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19, зазначив, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваної вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстагнції з огляд на наступне.

З матеріалів справи встановлено, на підставі наказу ПАТ Банк Восток № 243-К від 02.08.2013 року ОСОБА_1 з 02.08.2013 року прийнятий на роботу до ПАТ Банк Восток водієм сектору автотранспорту відділу адміністративно-господарської діяльності.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 підтверджено, що 02.08.2013 року останнього прийнято на посаду водія сектору автотранспорту відділу адміністративно-господарської діяльності ПАТ Банк Восток (запис № 4).

Згідно довідки ПАТ Банк Восток № 09/122-зп від 01.04.2021 року, за період з 01.01.2014 року по 31.03.2021 року на користь ОСОБА_1 , як застрахованої особи, було сплачено/утримано ПАТ Банк Восток суми грошових коштів.

Отже, позивач є найманим працівником, однак за період квітень 2014 року - І квартал 2020 року йому, як фізичній особі-підприємцю, нараховувався до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір цього внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає податковий орган, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18).

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується доводами апеляційної скарги, ОСОБА_1 у період нарахування оспорюваною вимогою ЄСВ був найманим працівником. У цей період роботодавець сплачував за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується апелянтом.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження позивачем господарської діяльності судом не встановлено, та відповідачем не доведено.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то у розумінні Закону №2464-VI ОСОБА_1 є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у спірний період, нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та є тотожними заперечень до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, і наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 в адміністративній справі №160/2445/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва