Справа № 460/11808/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/11808/21 пров. № А/857/21090/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляк В.В.,

Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року (прийняту у м. Рівному суддею Зозулею Д.П.; ухвала складена у повному обсязі 09 вересня 2021 року) про відмову у відкритті провадження у справі № 460/11808/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про зобов`язання вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини звернутися з Конституційним поданням про відповідність Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» статтям 22, 64 Конституції України, у частині не виділення видатків для реалізації абзацу 5 частини 2 статті 32 Закону України «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини не виконано п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» у ході розгляду його звернення від 22.03.2021, а тому вважає, що його права підлягають захисту шляхом зобов`язання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини звернутися з Конституційним поданням про відповідність Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» статтям 22, 64 Конституції України, у частині не виділення видатків для реалізації абзацу 5 частини 2 статті 32 Закону України «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за цим позовом, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала мотивована тим, що спір заявлений щодо компетенції Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо подання до Конституційного Суду України і оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом владних повноважень, а отже не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред`явлення позову щодо визнання наявності чи відсутність компетенції (повноважень) у відповідача.

Суд також зазначив, що дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в процесі реалізації ним функцій щодо внесення Конституційного подання до Конституційного Суду України є процесуальними, а не управлінськими, відповідно спірні правовідносини в цій справі не стосуються здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій у розумінні КАС України.

Крім того вказав, що у цій справі поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства щодо вказаних ОСОБА_1 вимог слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в жодній юрисдикції.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що судом при винесенні рішення допущено неправильне застосування норм процесуального права, що привело до неправильного вирішення питання, оскільки судом не роз`яснено йому в якому судочинстві повинен розглядатися цей спір.

Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим що, спір, який виник у цій справі, є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

А згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених норм видно, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правовий статус та діяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини встановлюються Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23 грудня 1997 року № 776/97-ВР (далі Закон № 776/97-ВР).

Відповідно до статті 4 Закону № 776/97-ВР уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.

Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Пунктом третім частиною першою статті 13 Закону № 776/97-ВР передбачено, що Уповноважений має право звертатися до Конституційного Суду України з поданням: про відповідність Конституції України законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, які стосуються прав і свобод людини і громадянина; про офіційне тлумачення Конституції України.

Із позову видно, що 22.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про звернення з Конституційним поданням про відповідність Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» статтям 22, 64 Конституції України, у частині не виділення видатків для реалізації абзацу 5 частини 2 статті 32 Закону України «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте своїм листом від 16.04.2021 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини відмовив йому у зверненні до Конституційного Суду України із поданням.

Вважаючи, що наявність, наведеного ним, діючого законодавства порушує його права та свободи, а також інвалідів та інших верств населення, а тому такі потребують захисту, який на думку позивача може бути забезпечено шляхом Конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Враховуючи відмову відповідача у зверненні із таким Конституційним поданням, позивач звернувся до суду із позовом про зобов`язання його звернутися з цим поданням.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що цей спір пов`язаний із виконанням Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини хоч і власного права, проте владної управлінської функції із звернення до Конституційного Суду України з поданням про відповідність Конституції України законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, які стосуються прав і свобод людини і громадянина, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що зі змісту позовної заяви не видно що позивач просить визнати наявність компетенції в Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо звернення з Конституційним поданням, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо компетенційного характеру позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у адміністративній справі, чим було створено перешкоду позивачу для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Згідно із статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з`ясування судом обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відмову у відкритті провадження у справі, а тому ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 229, 308, 320, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 460/11808/21 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин