Справа № 302/1035/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 302/1035/21 пров. № А/857/19793/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Кривка В.П. об 11 год. 21 хв. у смт. Міжгір`я) у справі № 302/1035/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №2 Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного штрафу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправними і скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі: серія БАВ № 486292 від 10.07.2021 про накладення штрафу в розмірі 850 грн за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), серія БАВ № 486293 від 10.07.2021 за статтею ч. 6 ст. 121 КУпАП та справу про адміністративні правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що жодних доказів його вини не має, а також на те, що поліцейські під час винесення постанов порушили порядок притягнення до адміністративної відповідальності: не роз`яснили йому прав, не надали можливість скористатись правовою допомогою адвоката.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.10.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач керував мопедом без документів про приналежність цього транспортного засобу, не мав при собі посвідчення водія, не мав і не був пристебнутий шоломом. Це підтверджено відеозаписом події під час зупинки зазначеного транспортного засобу, яким керував позивач, поліцейськими під час патрулювання. ОСОБА_1 ці обставини не зазначив повно і достовірно в позовній заяві, не спростував їх під час судового розгляду справи. Зокрема, його представник не надав доказів про приналежність чи відсутність мотоцикла, не забезпечив явку свідків в судове засідання, не заявив з цього приводу жодних клопотань. Натомість відповідач довів у судовому засіданні обставини, які зазначені в оскаржуваних позивачем постановах.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за постановами поліцейського. При цьому суд вважає, що це підтверджено відеозаписом події під час зупинки зазначеного транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , поліцейськими під час патрулювання. Однак позивач звертає увагу, що суд встановив ці обставини, без дослідження вказаного відеозапису у судовому засіданні, оскільки такий доказ у матеріалах справи взагалі відсутній. Сторона відповідача не надавала суду жодних відеозаписів у цій справі та не клопотала оглянути будь які відеозаписи.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 10.07.2021 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за керування мотоциклом, який не зареєстрований у встановленому порядку, без шолома, без посвідчення водія .

Позивач вважаючи відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правилами дорожнього руху встановлено, що водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, а також зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому шоломі (пункти 2.1 а,б; 2.3 г ПДР).

За не дотримання зазначених вище норм Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч. 1 3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.

Більше того, Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 у справі № 537/2088/17 зокрема дійшов висновку, що навіть сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Однак в розглядуваній справі позивач не визнає своєї вини у порушенні ПДР, а суб`єктом владних повноважень не надано будь яких доказів протилежного.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, як на обставини вчинення правопорушення покликається на складену відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення та відеозапис.

Разом з цим колегія суддів не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Щодо відеозапису то такий у матеріалах справи відсутній.

Крім цього колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу, що оскаржувані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не містять інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваних постановах по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 73 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Додатково суд вказує на те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, в порушення ч. 3. ст. 283 КУпАП у постановах по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не надано інших доказів вчинення правопорушення.

Враховуючи наведене вище колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено порушення позивачем ПДР, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене вище, є підстави вважати, що посадовою особою відповідача, було порушено, гарантоване статтями 280, 251 КпАП України, право позивача на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також підтвердження або спростування таких обставин належними доказами, за захистом яких останній звернувся до адміністративного суду. А тому вказані обставини безумовно свідчать про порушення відповідачем норм чинного законодавства та ставить під сумнів правомірність оспорюваної постанови.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 27.02.2020 у справі № 344/4629/16-а, від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17, від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, з урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність оспорюваних постанов та наявності підстав для їх скасування і закриття справ про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2021 року у справі № 302/1035/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 486292 та БАВ № 486293 від 10 липня 2021 року та справи про адміністративне правопорушення - закрити

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року