Справа № 420/8493/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8493/21
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року по справі № 420/8493/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження з 05.03.2019р., з 01.04.2019р. перерахованої, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №420/2087/21, пенсії ОСОБА_1 (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії) максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати обчислення і виплату та Пенсійний фонд України безпосередньо виплату ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням установлених підвищень, надбавок, доплат до пенсії) з 05.03.2019р. та з 01.04.2019р. без обмеження її максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про безпідставність обмеження Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області його пенсії максимальним розміром. На думку ОСОБА_1 , обмеження пенсії максимальним розміром, установлене Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», не може застосовуватися до спірних правовідносин.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджувалось та вважало їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву вказуючи про те, що за наслідками проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 05.03.2019р. та з 01.04.2019р. його розмір становив 17690грн. Як стверджує відповідач, передбачені статтею 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження застосовано цілком правомірно.

Згідно із поданим Пенсійним фондом України до суду першої інстанції відзивом на позовну заяву позивачем пропущено визначені приписами чинного процесуального законодавства строки звернення до суду з даною позовною заявою. Також, відповідач стверджує, що Пенсійний фонд України здійснює фінансування пенсій шляхом розподілу коштів, що надходять на його видатковий рахунок. Спеіальних підрозділів, які безпосередньо виплачують пенсію одержувачам в Пенсійному фонді України не створено. Повноважень формувати виплатні документи (списки на виплату пенсії, відомості тощо) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсії та підписувіати їх Пенсійний фонд України не має. Повноваження Пенсійного фонду України та головних управлінь Пенсійного фонду України щодо виплати пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення зігдіно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім пенсіонерів з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей) розмежовано наступним чином: Пенсійний фонд України забезпечує фінансування виплати пенсій за виплатними документами, сформованими головними управліннями Фонду в областях та місті Києві; головні управління Фонду в областях та місті Києві здійснюють виплату пенсій шляхом обчислення розмірів пенсійних виплат кожному одержувачу, оформлення та подання АТ «Ощадбанк» випатних документів (списків на зарахування пенсії на поточні (карткові) рахунки одержувачів). Крім того, відповідач акцентував увагу суду першої інстанції на правомірності обмеження перерахованої пенсії позивача максимальним розміром.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року у справі №420/8493/21 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження з 05.03.2019р., з 01.04.2019р. перерахованої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №420/2087/21 ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії) максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати обчислення та перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019р. та з 01.04.2019р. без обмеження її максимальним розміром.

Зобов`язано Пенсійний фонд України забезпечити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсії ОСОБА_1 перерахованої з 05.03.2019р. та з 01.04.2019р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №420/2087/21 з урахування раніше виплачених сум.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром. При цьому, завдання щодо забезпечення своєчасного та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, на думку окружного адміністративного суду, покладено на Пенсійний фонд України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Пенсійним фондом України подано апеляційну скаргу у якій зазначено про неповне з`ясування окружним адміністративним судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на безпідставність покладення судом першої інстанції на Пенсійний фонд України обов`язку із здійснення фінансування виплати пенсії. Також, на думку скаржника, судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин наслідки пропуску строків звернення до суду. Крім того, відповідач акцентує увагу колегї суддів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021р. у справі №420/2087/21 та вказує на наявності спору між тими самими сторонами, про той самй предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 06.09.2021р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області також подано апеляційну скаргу у якій вказано, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення піддлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що дія Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» відносно обмеження максимального розміру пенсії розповсюджується на позивача. Також, відповідач стверджує, що неможна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Пенсійного фонду України підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021р. у справі №420/2087/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.04.2019 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також, усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення в розмірах, визначених в довідці про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії від 21.01.2021 року № ЮО101375, виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, а також, зменшення з 05.03.2019 року по 31.12.2019 року розміру пенсії за рахунок виплати її в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також, усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення в розмірах, визначених в довідці про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії від 21.01.2021 року № ЮО101375, виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести обчислення та виплату пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 100% суми підвищення.

З матеріалів справи убачається, що на виконання вищевказаного рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019р. та з 01.04.2019р.

Колегією суддів з`ясовано, що під час вказаних перерахунків пенсії ГУ ПФУ в Одеській області застосовано передбачені статтею 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії максимальним розміром.

Не погодившись із застосуванням до пенсії обмеження максимального розміру ОСОБА_1 за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності 01.10.2011 року), приписами статті 2 якого визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016р. № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII.

Згідно із пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016р.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016р. № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто, заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема, у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому, Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення установлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016р. № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII.

При цьому, положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. № 7-рп/2016 та Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Водночас, суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. Як зазначено Європейським судом з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Положеннями статті 6 КАС України пепердбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 р. у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019р., що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. № 7-рп/2016, а не норми Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI.

Тому, обмеження Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , право на пенсійне забезпечення якого встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, є протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021р. по справі №400/2085/19, яка є останньою на час розгляду даної справи та має враховуватися судом апеляційної інстанції.

Відтак, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно під час перерахунку обмежено пенсію позивача максимальним розміром.

Щодо правомірності покладення судом перешої інстанції на Пенсійний фонд України обов`язку зі здійснення фінансування виплати перерахованої з 05.03.2019р. та з 01.04.2019 року пенсії ОСОБА_1 .

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Загальний порядок виплати пенсій та органи, що виплачують пенсії визначено статтею 52 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якої пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

23.07.2014р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України» №280, якою затверджено Положення про Пенсійний фонд України.

Згідно із пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014р. №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Підпунктами 4, 6 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014р. №280, визначено, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України; організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до п.7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014р. №280, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

22.12.2014р. правлінням Пенсійного фонду України прийнято постанову «Про затвердження положень про територіальні органи Пенсійного фонду України та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов правління Пенсійного фонду України» №28-2, якою затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно із п.1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. № 28-2, головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.п.5 п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. № 28-2, головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів убачається наявність у Головного управління ПФУ в Одеській області повноважень із призначення (перерахунку) та виплати пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що обґрунтовуючи необхідність покладення на Пенсійний фонд України обов`язку зі здійснення виплати пенсії суд першої інстанції посилався на приписи постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги» від 16.12.2020р. №1279.

Однак, колегія суддів вважає таку позицію окружного адміністративного суду помилковою, оскільки відповідно до пункту 1 Порядку виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1279, вказаний нормативно-правовий акт визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам у готівковій формі за зазначеним у заяві місцем їх фактичного проживання в межах України організаціями, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги.

Отже, обов`язок щодо виплати позиваці пенсії положеннями чинного законодавства покладено на пенсійний орган, в якому пенсіонер перебуває на обліку, яким, у даному випадку, є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Однак, за наслідками розгляду даної справи, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності у Пенсійного фонду України обов`язку зі здійснення фінансування виплати перерахованої з 05.03.2019р. та з 01.04.2019 року пенсії ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне відмітити, що у визначеному Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1279, механізмі виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам участі Пенсійного фонду України не передбачено.

У даному випадку, Пенсійний фонд України здійснює фінансування пенсій шляхом розподілу коштів, що надходять на його видатковий рахунок. Спеціальних підрозділів, які безпосередньо виплачують пенсію одержувачам, в Пенсійному фонді України не створено. Повноважень формувати виплатні документи (списки на виплату пенсій, відомості тощо) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсії та підписувати їх Пенсійний фонд не має.

Централізоване перерахування коштів, що здійснюється Пенсійним фондом України, не є персоналізованим, не передбачає визначення розміру виплати кожній особі окремо, призначене лише для спрощення процедури проходження коштів від Фонду до уповноваженої організації або банку. Перерахування коштів під час фінансування здійснюється однією сумою за згрупованими списками одержувачів, сформованими і підписаними головними управліннями.

Відтак, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності у Пенсійного фонду України обов`язку зі здійснення фінансування виплати перерахованої з 05.03.2019р. та з 01.04.2019 року пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, оскаржуване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року у справі №420/8493/21 у вказаній частині підлягає скасуванню.

Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем визначеного приписами чинного процесуального законодавства строку звернення до суду з даною позовною заявою, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням такого спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З метою визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Так, як установлено судом апеляційної інстанці та зазначено вище, перерахунки пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019р. та з 01.04.2019р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській здійснено 26.04.2021р.

Під час вказаних перерахунків пенсії ГУ ПФУ в Одеській області застосовано передбачені статтею 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії максимальним розміром.

Не погодившись із обмеженням його пенсії максимальним розміром ОСОБА_1 24.05.2021р. за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, у межах визначеного приписами чинного процесуального законодавства строку, звернувся до суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковими доводи скаржників щодо пропуску позивачем строку звернененя до суду з даною позовною заявою.

При цьому, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи скаржників стосовно наявності у межах спірних правовідносин спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки за наслідками дослідження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021р. у справі №420/2087/21 колегією суддів установлено, що судом не досліджувалось питання відносно обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та відповідна правова оцінка йому не надавалась.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, у зв`язку із тим, що судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягає застосуванню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року у справі №420/8493/21 в частині покладення на Пенсійний фонд України обов`язку зі здійснення фінансування виплати пенсії ОСОБА_1 перерахованої з 05.03.2019р. та з 01.04.2019 р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №420/2087/21 з урахуванням раніше виплачених сум - підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року по справі № 420/8493/21 в частині зобов`язання Пенсійного фонду України забезпечити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсії ОСОБА_1 перерахованої з 05.03.2019р. та з 01.04.2019р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №420/2087/21 з урахування раніше виплачених сум скасувати.

Прийняти у вказаній частині нове судове рішення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області забезпечити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсії ОСОБА_1 перерахованої з 05.03.2019р. та з 01.04.2019р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №420/2087/21 з урахування раніше виплачених сум.

В іншій частині апеляційну скаргу Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року по справі № 420/8493/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.