Справа № 200/12819/21
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 р. Справа№200/12819/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецької області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Державної міграційної служби України в Донецької області, в якому просив:

- визнати дії відповідача незаконними відносно винесення рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації;

- скасувати рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації;

- зобов`язати відповідача направити лист про зняття заборони про в`їзд в Україну громадянину Російської Федерації.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що позивач вперше дізнався про адміністративний штраф, який він нібито повинен був сплатити та те, що існують на підставі цього виконавчі провадження лише з відповіді Волноваського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану 20 липня 2021 року. Позивачу нічого не було відомо про відкриття виконавчих проваджень, отже він був позбавлений можливості виконати їх шляхом сплати відповідних сум. Докази щодо ухилення позивача від виконання зобов`язань відсутні. На теперішній час відсутні підстави, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну, а саме позивачем було добровільно сплачено штраф. Проте, незважаючи на вказані обставини, відповідачем не винесено постанову про скасування заборони в`їзду позивачу в Україну, що зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на позову заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. До відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС у Донецькій області надійшла доповідна записка від т.в.о. начальника Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС у Донецькій області щодо проведення перевірки підстав для застосування заходів адміністративного впливу у вигляді заборони в`їзду в Україну стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , як особі, яка має несплачені стягнення у справах про адміністративні правопорушення під час попереднього перебування на території України.

За даними Єдиного реєстру боржників на примусовому виконанні у Приморському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відносно ОСОБА_1 , знаходиться два виконавчі документи щодо стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст.203 КУпАП. 31 березня 2018 року відносно ОСОБА_1 Приморським районним сектором УДМС в Запорізькій області було прийняте рішення №2 про примусове повернення з України із зобов`язанням покинути територію України в строк до 29 квітня 2018 року. Рішення щодо заборони в`їзду ОСОБА_1 на територію України не приймалось та лише 20 січня 2021 року ОСОБА_1 залишив територію України.

23 червня 2021 року відповідно до вимог абзацу 7 ч.1 ст. 13, ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відносно ОСОБА_1 було прийняте Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки, як до особи, яка під час попереднього перебування на території України не виконала рішення органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення та має не виконані майнові зобов`язання перед державою.

05 жовтня 2021 року ухвалою суду позовна заява була залишена без руху і позивачу був наданий строк для усунення недоліків.

03 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

03 листопада 2021 року від відповідача витребувані докази.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

31 березня 2018 року уповноваженою особою Державної міграційної служби України відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП 136745, передбачене частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який був підписаний без зауважень ОСОБА_1 та ним подані пояснення (а.с. 45-46, 62).

31 березня 2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 136745 на ОСОБА_1 накладений штраф в розмірі 510,00 гривень за проживання на території України без документів на право проживання в Україні з 2002 року. Копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав 31 березня 2018 року, про що свідчить підпис останнього (а.с. 42-43, 61).

19 квітня 2018 року Приморським районним сектором управління ДМС України в Запорізькій області подана заява про відкриття виконавчого провадження та стягнення штрафу з боржника в примусовому порядку (а.с. 41, 60).

07 червня 2018 року Банівською сільською радою Приморського району Запорізької області видана довідка №556, згідно з якою ОСОБА_1 мешкав без реєстрації місця проживання з 07 жовтня 2003 року по 29 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

14 червня 2021 року т.в.о. начальника Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Донецькій області на ім`я т.в.о. начальника Головного управління ДМС України в Донецькій області подана доповідна записка про необхідність проведення перевірки щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , який має несплачені стягнення у справах про адміністративні правопорушення під час попереднього перебування, підстав для застосування заходів адміністративного впливу у вигляді заборони в`їзду, що передбачено статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (а.с. 48, 55).

За інформацією з Єдиного державного реєстру боржників станом на 15 червня 2021 року ОСОБА_1 значиться боржником у виконавчих провадження №56427342 та №60414972 (а.с. 49, 57).

23 червня 2021 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Донецької області прийнято рішення, яким заборонено громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання в Україні не встановлено, в`їзд в Україну строком на три роки (а.с. 50-52, 58-59).

14 серпня 2021 року ОСОБА_1 сплатив штраф в сумі 1287,00 гривень (а.с. 18).

22 вересня 2021 року старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №6582944 (а.с. 22).

ОСОБА_1 виїжджав з території України 20 січня та 04 липня 2021 року (а.с. 86).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773-VI).

Згідно зі статтею 3 Закону №3773-VI іноземці […], які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці […], які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці […] зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За приписам и статей 4, 5 Закону №3773-VI в залежності від підстав перебування на території України іноземці мають отримати або посвідку на постійне проживання, або посвідку на тимчасове проживання.

Згідно з пунктом 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, іноземці […], які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, -

тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 1 статті 203 Кодексу України про адміністративній правопорушення).

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначається Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року №1235 (далі - Інструкція №1235).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №1235 визначено, що ця Інструкція розроблена відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року № 280.

За правилами пункту 3 Інструкції №1235 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною 1 статті 13 Закону №3773-VI визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (частина 2 статті 13 Закону №3773-VI).

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону №3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Підпунктом «д» пункту 4 Інструкції №1235 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт) […] (пункт 5 Інструкції №1235).

Згідно з пунктом 6 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 7 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується:

в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником;

у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником.

Додатком до Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (пункт 6) затверджено форму рішення про заборону в`їзду в Україну.

В пункті 1 резолютивної частини рішення повинно зазначатись: «Заборонити громадянину_____________ (громадянство (підданство), прізвище, ім`я (імена), по батькові (за наявності) особи в називному відмінку, дата народження (день, місяць, рік), місце проживання)

в`їзд в Україну строком на ____ місяців (років)».

За наслідками судового розгляду встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , якому було відомо про застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу за порушення правил перебування в Україні, не виконав рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, під час перебування на території України в період з березня 2018 року по січень 2021 року, та виїхав за межі території України 20 січня 2021 року, повернувшись 21 січня 2021 року, знову виїхав 04 липня 2021 року, і в цей же день повернувся. Спірне рішення відповідача було прийнято за процедурою та формою, передбаченими Інструкцією №1235.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що про адміністративний штраф він дізнався лише 20 липня 2021 року з відповіді Волноваського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану. Дане твердження спростовується копіями протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення від 31 березня 2018 року, які містять підписи ОСОБА_1 про отримання копій вказаних документів.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 , що з січня 2018 року він проживає в АДРЕСА_2 , а тому йому нічого не було відомо про відкриття виконавчих проваджень і він був позбавлений можливості виконати їх шляхом сплати відповідних сум на користь стягувача.

Згідно з довідкою Банівської сільської ради Приморського району Запорізької області №556 від 07 червня 2018 року ОСОБА_1 мешкав без реєстрації місця проживання з 07 жовтня 2003 року по 29 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 .

На переконання суду, ОСОБА_1 свідомо ухилявся від виконання рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, хоча мав всі реальні можливості для сплати штрафу.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що на день звернення із даним позовом у позивача відсутня заборгованість перед стягувачем, оскільки на дату прийняття спірного рішення така заборгованість існувала, а тому були наявні законодавчі підстави для прийняття спірного рішення. Сплата позивачем штрафу, після прийняття рішення про заборону в`їзду не свідчить про протиправність такого рішення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, встановлені обставини справи, оцінивши докази, подані сторонами, в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецької області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Митрополитська, б. 20; ) про:

визнання дій Головного управління Державної міграційної України в Донецькій області незаконними відносно винесення Рішення заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 23 червня 2021 року;

скасування Рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 23 червня 2021 року;

зобов`язання Головного управління Державної міграційної України в Донецькій області направити лист до Державної прикордонної служби України про зняття заборони про в`їзд в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити повністю.

Повний текст рішення складений 28 грудня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко