Справа № 200/11886/21
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 р. Справа№200/11886/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

14 вересня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області (далі - відповідач, Управління), надісланий на адресу суду 10 вересня 2021 року, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11 грудня 2021 року, позивач просила:

- визнати в судовому засіданні протиправною відмову Управління у наданні ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та прийнятті відповідного рішення, яке не відповідає Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб та видачі посвідчення «Члена сім`ї загиблого»;

- визнати в судовому засіданні право ОСОБА_1 на користування пільгами як вдови особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, захворювання, інвалідність та смерть якого пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, передбачених ст. ст. 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати Управління видати ОСОБА_1 посвідчення «Члена сім`ї загиблого».

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

20 вересня 2021 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

04 жовтня 2021 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача докази.

03 листопада 2021 року суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 22 листопада 2021 року; витребував у відповідача додаткові докази.

24 листопада 2021 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23 грудня 2021 року.

Про дату, час і місце проведення судового засідання учасники справи повідомлені з дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Учасники справи/їх представники у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи, що участь у судовому засіданні є правом учасника справи, передбаченим п. 2 ч. 3 ст. 44 КАС, а також відсутність встановлених ст. ст. 205, 223 КАС підстав для відкладення розгляду справи, справа розглянута за відсутності учасників справи в письмовому провадженні.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, вона є вдовою ОСОБА_2 - особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, захворіння, інвалідність та смерть якого пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач вказує на те, що після смерті чоловіка звернулась до відповідача з заявою про видачу посвідчення «Члена сім`ї загиблого» на підставі ст. ст. 7, 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551).

У травні 2021 року позивач отримала повідомлення Управління про те, що у неї як у дружини померлого ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС, прирівняного до осіб з інвалідністю внаслідок війни, відсутні підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана відповідно до п. 1 ст. 10 Закону № 3551.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать приписам Закону № 3551.

Наголошує, що ст. 10 Закону № 3551 визначені особи, на яких поширюється чинність цього закону, в тому числі сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у ст. ст. 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

З огляду на викладене позивач вважає, що вона, як дружина ОСОБА_2 , який відповідно до ст. ст. 4, 7 Закону № 3551 належав до ветеранів війни, є особою на яку поширюються положення ст. 10 цього Закону.

Вважаючи дії Управління протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Вказував на те, що 29 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Управління з заявою щодо встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551, за померлого чоловіка, прирівняного до особи з інвалідністю внаслідок війни (виконання обов`язків військової служби пов`язане з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи), - ОСОБА_2 .

Відповідач вказував на те, що відповідно до п. 1 ст. 10 Закону № 3551 чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій і конфліктів.

Статус сім`ям цих осіб надається у разі загибелі (смерті) внаслідок: поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів; захворювання, пов`язаного з перебування на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідач доводив, що правові підстави для встановлення дружинам померлих ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС, які за життя були прирівняні до осіб з інвалідністю внаслідок війни, статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно зі ст. 10 Закону № 3551.

Як наслідок, на переконання відповідача, ОСОБА_1 не має права на відповідний статус.

На цих підставах відповідач просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 02 липня 1975 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

З 30 квітня 2003 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області 30 квітня 2003 року.

ОСОБА_2 мав права на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджено посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_4 .

Як свідчить вкладка № НОМЕР_5 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серія НОМЕР_4 , ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, ОСОБА_2 мав статус особи з інвалідністю ІІІ групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим 19 листопада 2007 року безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, про що 10 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області складений актовий запис № 943 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 .

Як свідчить витяг з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол від 22 червня 2021 року № 345), захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1958 року народження, - «Ішемічна хвороба серця. Гострий розлад коронарного кровообігу», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , висновком експерта Красноармійського відділення Донецького обласного бюро СМЕ від 10 грудня 2015 року, медичними документами, - так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідач - Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (ідентифікаційний код: 25953304) зареєстроване як юридична особа, що підтверджено відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

29 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Управління з заявою, в якій просила розглянути питання про встановлення їй статусу вдови померлої особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, причина захворювання та інвалідності якого є наслідком виконання обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно з Законом № 3551.

За наслідками розгляду звернення позивача листом від 02 липня 2021 року № 07/2001-і Управління повідомило її про відсутність підстав для встановлення дружинам померлих ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС, які за життя були прирівняні до осіб з інвалідністю внаслідок війни, статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно зі ст. 10 Закону № 3551.

Управління покликалося на положення абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 3551 і зазначало, що чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у ст. ст. 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Статус сім`ям цих осіб надається у разі загибелі (смерті) внаслідок: поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій чи конфліктів; захворювання, пов`язаного з перебуванням на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

На цій підставі Управління дійшло висновку, що ОСОБА_1 не має права на відповідній статус.

Ухвалою від 03 листопада 2021 року суд витребував у відповідача рішення Управління про відмову в наданні позивачу статусу вдови особи з інвалідністю внаслідок війни та всі документи, що слугували підставою для його прийняття.

Рішення, прийняте Управлінням за наслідками розгляду заяви позивача, відповідач не надав, а тому суд розцінює лист Управління від 02 липня 2021 року № 07/2001-і як відмову у наданні ОСОБА_1 відповідного статусу.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України установлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Ст. 64 Конституції України передбачає, що що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст. 1 Закону № 3551 цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом:

створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття;

організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;

виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;

надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно зі ст. 2 Закону № 3551 законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Поширення чинності Закону № 3551 на дружину померлої особи є похідним від приналежності такої особи до ветеранів війни.

Відповідно до ст. 4 Закону № 3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Ч. 1 ст. 7 Закону № 3551 установлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

В п. 6 мотивувальної частини Рішення від 01 грудня 2014 року № 20-рп/2004 у справі № 1-27/2004 про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій Конституційний Суд України серед іншого зазначив:

«[…]

За Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-12) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (частина перша статті 4).

Розділ II цього Закону визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці та особи вільнонайманого складу військових формувань, працівники правоохоронних органів, які безпосередньо брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. В окремих випадках дія зазначеного Закону поширюється на членів сімей перелічених осіб.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що згідно з Конституцією України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (частина перша статті 65), Конституційний Суд України дійшов висновку, що на осіб, які за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належать до ветеранів війни, повинні поширюватися гарантії державного соціального захисту відповідно до положень частини п`ятої статті 17 Конституції України.

[…]».

Суд встановив і це не заперечується відповідачем, що померлий чоловік позивача мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни і на нього поширювалася дія Закону № 3551.

Зв`язок смерті (захворювання, що спричинило смерть) ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС підтверджений висновком 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол від 22 червня 2021 року № 345).

З огляду на встановлені фактичні обставини та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що померлий чоловік позивача мав пільги для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни і помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відтак відповідно до ст. 7 Закону № 3551 він належав до осіб з інвалідності внаслідок війни, а згідно зі ст. 10 цього Закону - до ветеранів війни.

Ст. 10 Закону № 3551 визначені особи, на яких поширюється чинність цього Закону.

Серед іншого, до таких осіб належать сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать:

- утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

- батьки;

- один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

- діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

- діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття;

- діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

Таким чином, в розумінні ст. 10 Закону № 3551 до членів сім`ї військовослужбовців, померлих внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, належить, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни регулюються Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Положення № 302).

Відповідно до п. 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з п. 4 Положення № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551 (ст. 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Абз. 2 п. 7 Положення № 302 передбачено, що, зокрема, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Як вже було зазначено судом, чоловік позивача за життя був визнаний особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи та помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Ці обставини зумовлюють висновок, що ОСОБА_1 є членом сім`ї військовослужбовця, у розумінні п. 1 ст. 10 Закону № 3551 і на неї поширюється чинність цього Закону.

Таким чином, позивач має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) інваліда війни.

Як наслідок, дії Управління, які полягали у відмові ОСОБА_1 у встановленні такого статусу, підлягають визнанню протиправними.

Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в контексті ст. 13 Конвенції про захисту прав людини та основоположних свобод, суд зауважує таке.

В п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Суд встановив, що для встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого та надання відповідного посвідчення наявні всі підстави і виконані всі умови, визначені Законом № 3551.

Ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції.

Ч. 2 ст. 9 КАС визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Суд встановив, що чоловік позивача, який мав статус ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни і помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Отже, ОСОБА_1 є членом сім`ї військовослужбовця в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 3551 і на неї поширюється чинність цього Закону.

Докази прийняття Управлінням рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 суду не надані.

Лист Управління від 02 липня 2021 року № 07/2001-і, на відміну від рішення суб`єкта владних повноважень, не є актом індивідуальної дії, а тому не потребує визнання протиправним і скасування.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача та зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Управління, які полягали у відмові у встановленні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї померлого ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни, та видачі відповідного посвідчення.

Порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання Управління встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї померлого ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст. 10 Закону № 3551 та видати їй «Посвідчення члена сім`ї загиблого» відповідно до Положення № 302.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн (квитанція від 25 вересня 2021 року).

Суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, а тому на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області (ідентифікаційний код: 25953304, місцезнаходження: 85327, Донецька обл., м. Мирноград, мкрн Молодіжний, буд. 59) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, які полягали у відмові у встановленні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї померлого ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї померлого ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст. 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати їй «Посвідчення члена сім`ї загиблого» відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року.

Суддя Т.О. Кравченко