Справа № 420/1459/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/1459/21
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

10:57 год., м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

18.06.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Шляхтицького О.І.

За участю: секретаря Агаєвої К.А.

представника апелянта Голодняк Д.М.

представника позивача Пущенської О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 18.09.2020 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення підприємством ч. 8 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року №481/95-ВР та п. 230.1.2 ст. 230 Податкового кодексу України в частині зберігання палива без наявності відповідної ліцензії та відсутності з вини платника податку реєстрації акцизного складу у Системі електронного адміністрування не відповідають дійсності та не враховують відомості договору оренди об`єкту нерухомості стосовно зберігання пального із змінами, внесеними щодо уточнення адреси розміщення складу для зберігання пального, одержання платником ліцензії на право зберігання пального та використання в господарській діяльності єдиного акцизного складу. Наведене, а також те, що перед початком перевірки платнику не доведено правові підстави і причини для її проведення, в основу акту перевірки враховані обставини, що фактично не досліджувались відповідачем і не були предметом контролюючих заходів, свідчить про невідповідність рішень суб`єкта владних повноважень критерію обґрунтованості і правомірності, наявність безумовних підстав для задоволення позову і скасування рішень відповідача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення №, № від 18.09.2020 року.

Проаналізувавши положення п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, ст. 80, п. 81.1, п.п. 86.1, 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення. У випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки.

Для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України, особливо якщо такий пункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.

Доходячи вказаних висновків, суд першої інстанції враховував правові позиції, викладені відповідно у постановах Верховного Суду від 16.02.2016 року по справі №826/12651/14, від 27.01.2015 року по справі №21-425а14, від 17.03.2018 року по справі №1570/7146/12, від 24.10.2018 року по справі №808/1746/15, від 04.02.2019 року по справі №807/242/14, від 21.02.2020 року по справі №826/17123/18, від 11.06.2019 року по справі №1440/2045/18.

Судом першої інстанції визначено, що при виданні наказу про призначення фактичної перевірки контролюючий орган обмежився лише посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього Товариства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

При цьому судом першої інстанції зауважено, що підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів. Посилання відповідача на наявність повноважень у здійсненні функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, як це передбачено підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, не може свідчити про правомірність дій контролюючого органу та достатність обґрунтувань підстав для проведення перевірки, оскільки вказані положення містять різні випадки, що ініціюють податковий контроль.

Акцентуючи увагу на невідповідності місця проведення перевірки місцю, за яким призначено на підставі наказу податковий контроль, використанні платником єдиного акцизного складу, зареєстрованого у системі електронного адміністрування для реалізації пального, у спірний період у платника наявна ліцензія на право зберігання пального, позивачем самостійно була виявлена невідповідність даних у системі електронного адміністрування реалізації пального щодо адреси місцезнаходження акцизного складу і внесені зміни носять суто технічний характер, не пов`язані із реєстрацією нового акцизного складу та підтверджуються належними доказами, і посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 17.12.2020 року по справі №520/12028/18, від 15.05.2020 року по справі №816/3238/15, від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18, від 04 вересня 2020 року по справі №821/1274/18, від 22 вересня 2020 року по справі №520/8836/18, зважаючи на проведення перевірки без доведеності правових підстав для її організації, не можливість визнати акт перевірки допустимим доказом, суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність перевірки, та, відповідно, відсутність правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії.

В апеляційній скарзі Південне міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст.ст. 75, 80 Податкового кодексу України, ст.ст. 1, 15, 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року №481/95-ВР, п.п. 14.1.6, п.п. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14, п.п. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212, п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, а також обставинам справи і помилково не враховано, що зберігання позивачем пального за відсутності ліцензії на право зберігання пального та за відсутності зареєстрованого акцизного складу за адресами провадження господарської діяльності підтверджується як відомостями ліцензії, оформленої з грудня 2019 року, так і товарно-транспортними накладними, інформацією з Єдиного реєстру акцизних накладних.

Акцентуючи увагу на тому, що предметом адміністративного позову не була протиправність наказу про призначення фактичної перевірки підприємства та, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року по справі №803/1171/17, апелянт зазначає, що окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки, зокрема, відсутність або неповнота посилань на конкретні пункти чинного законодавства, не повинні розглядатись як підстава для визнання спірного наказу протиправним. При цьому, належним способом захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах є саме оскарження податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками податкового контролю.

Посилаючись на те, що відповідач під час прийняття оспорюваних рішень діяв на підставі та у межах своїх повноважень, обґрунтовано і з урахуванням усіх обставин, що мають значення під час визначення відповідальності платника, апелянт вказує на необґрунтованість адміністративного позову та відсутність правових підстав для його задоволення у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 15.04.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" укладено договір оренди ДФ-400, за яким Регіональне відділення Фонду державного майна України передає, а ТОВ "Бруклін-Київ" приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: будівлю ремцеху, яка складається з двох корпусів, інв. №065508, реєстровий №01125666.1АААИГА418, площею 488,90 кв.м. та частину приміщень триповерхової будівлі складу цукру, інв. №065500, реєстровий №01125666.1.АААИГА617, площею 188,00 кв.м., загальною площею 676,90 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3, що обліковується на балансі Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт».

У п. 1.2 Договору передбачено, що майно передається в оренду з метою: розміщення побутових приміщень та розміщення обладнання (інше використання нерухомого майна).

Фактичне приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» до Договору оренди від 15.04.2015 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ", оформлено відповідним актом від 15.04.2015 року.

Договором від 18.04.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Стукаленко Л.С. та зареєстрованим в Реєстрі за №221, враховуючи лист-звернення орендаря від 22.05.2017 року №1072/ППК, лист Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» від 05.12.2017 року №08-19/2390, на виконання вимог органу управління Міністерства інфраструктури України, викладених в листі №2471/16/10-18 від 15.03.2018 року, за погодженням з ДП «Одеський морський торговельний порт» згідно листа від 17.04.2018 року №41-ДФ-40/260/1127, внесено зміни до Договору оренди від 15.04.2015 року нерухомого майна, що належить до державної власності зі змінами та доповненнями.

Зокрема у п. 1.1 Договору сторони передбачили, що Регіональне відділення Фонду державного майна України передає, а ТОВ "Бруклін-Київ" приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 661,70 кв.м., а саме: будівлю ремцеху, яка складається з двох корпусів, інв. №065508, реєстровий №01125666.1АААИГА418, площею 473,70 кв.м. та частину приміщень триповерхової будівлі складу цукру, інв. №065500, реєстровий №01125666.1.АААИГА617, площею 188,00 кв.м., за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/6, що обліковується на балансі Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт».

Пунктом 10.1 сторони передбачили строк дії Договору до 20.04.2025 року.

У листі від 14.08.2020 року за №41-з/3/135/1496 Державним підприємством «Одеський морський торговельний порт» повідомлено, що згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.09.2005 року №866-р вказаному об`єкту надана адреса: м. Одеса, вул. Митна площа, 1/6, що відповідає Свідоцтву про право власності на об`єкт та відомостям у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності ФДМУ. У договорі оренди нерухомого майна ДФ-400 від 15.04.2015 року, укладеного між РВ ФДМУ в Одеській області та ТОВ «Бруклін-Київ», адреса цього об`єкту помилково вказана як м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3, що було виправлено при внесенні змін до договору у 2018 році.

24.12.2019 року Головним управлінням ДПС в Одеській області зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" Ліцензію на право зберігання пального (реєстраційний номер: 1900132), строком дії з 24.12.2019 року по 24.12.2024 року.

Місце зберігання пального у Ліцензії визначено за адресою: 65003, Одеська обл., м. Одеса, Приморський р-н, площа Митна, 1/6.

Згідно Витягу з реєстру платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, сформованого 24.06.2019 року, за платником ТОВ "Бруклін-Київ" 24.06.2019 року зареєстровано наступні відомості про акцизні склади:

найменування акцизного складу: АЗС; уніфікований номер акцизного складу: 1003929; адміністративна одиниця відповідно до КОАТУУ, де знаходиться акцизний склад: код за КОАТУУ , Одеська обл., Суворовський р-н; місцезнаходження акцизного складу: вул. Миколи Гефта, 3, м. Одеса.

Згідно Витягу з реєстру платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, сформованого 25.06.2020 року, за платником ТОВ "Бруклін-Київ" 24.06.2019 року зареєстровано наступні відомості про акцизні склади:

найменування акцизного складу: АЗС; уніфікований номер акцизного складу: 1003929; адміністративна одиниця відповідно до КОАТУУ, де знаходиться акцизний склад: код за КОАТУУ , Одеська обл., Суворовський р-н; місцезнаходження акцизного складу: площа Митна, буд. 1/6.

Наказом Офісу великих платників податків ДПС від 28.07.2020 року №813 з 06.08.2020 року призначено фактичну перевірку ТОВ "Бруклін-Київ" за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/6, тривалістю не більше 10 діб, з питань обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального за період діяльності з 01.04.2020 року по дату закінчення перевірки.

Вказаний наказ прийнятий на підставі п.п. 191.1.4 п. 191, п.п. 20.1.4, п.п. 20.1.6, п.п. 20.1.8, п.п. 20.1.9, п.п. 20.1.10, п.п. 20.1.11, п.п. 20.1.13, п.п. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.3, п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 розділу ІІ, п. 522 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), із змінами внесеними підпунктом 2 п. 1 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на органи ДПС.

На підставі вказаного наказу та направлень від 31.07.2020 року №137, №138 працівниками Одеського управління Офісу великих платників податків ДПС у період з 06.08.2020 року по 14.08.2020 року проведено фактичну перевірку ТОВ "Бруклін-Київ" за місцем зберігання пального (акцизний склад №1003929), розташованого за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/6, за результатами якої складено акт від 14.08.2020 року №0030/28/10/53/13/31795619.

Зазначеною перевіркою, зокрема, встановлено порушення Товариством:

ч. 8 ст. 15 Закону України №481, за що передбачена відповідальність відповідно до абз. 8 ст. 17 зазначеного закону;

порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, за що передбачена відповідальність відповідно до п. 128-1.2 статті 128-1 Кодексу.

Так, під час перевірки з`ясовано, що ТОВ "Бруклін-Київ" з 24.06.2019 року використовувало акцизний склад «АЗС» з уніфікованим номером 1003929, місцезнаходження акцизного складу м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3.

З 25.06.2020 року ТОВ Бруклін-Київ" змінено місцезнаходження акцизного складу №1003929 з адреси: м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3, на адресу: м. Одеса, площа Митна, 1/6.

На підставі акцизних накладних контролюючим органом встановлено, що за період з 01.04.2020 року по 24.06.2020 року ТОВ Бруклін-Київ" отримано дизельное пальне (код УКТ ЗЕД ) від ТОВ «Євростандарт» (код ЄДРПОУ 3228787) на зареєстрований акцизний склад №1003929 за адресою місцезнаходження акцизного складу м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3.

Також, на підставі наданих товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) №УЕ-00003978/1 від 22.04.2020 року; №УЕ-00005030/1 від 13.05.2020 року; №УЕ-00007102/1 від 18.06.2020 року розвантаження нафтопродуктів здійснено за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3.

За таких обставин, за висновком податкового органу, у період з 01.04.2020 року по 24.06.2020 року платник здійснював зберігання палива без наявності відповідної ліцензії на право зберігання пального за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3, а у період з 01.07.2019 року по 24.06.2020 року не мало зареєстрованого акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/6, визначеного у Ліцензії від 24.12.2019 року №1900132.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивач подав свої заперечення, проте вони були залишені без задоволення, а на підставі виявлених порушень відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.09.2020 року №, яким до платника застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 000 000 грн., №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 500 000 грн.

Позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження рішень відповідача до контролюючого органу вищого рівня, проте скарга була залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із накладенням штрафів, посилаючись на необґрунтованість та неправомірність висновків відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.

Підпунктами 20.1.4, 20.1.6, 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, наділені правом проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За правилами п. 80.1, п.п. 80.2.5 п. 80.2, п. 80.5, п. 80.7, п. 80.9, п. 80.10 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Слід враховувати, що відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Згідно із п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб.

Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб.

Пунктом 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Аналіз наведених правових норм показав, що реалізація контролюючим органом перевірочних дій провадиться згідно відповідного наказу керівника цього органу.

Разом з цим, податкове законодавство визначає вичерпний перелік підстав для прийняття керівником контролюючого органу вказаного рішення.

Зокрема, як вбачається з наведених норм, підставою для призначення фактичної перевірки є необхідність у суб`єкта контролю в здійсненні функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18 у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

В контексті спірних правовідносин, що склались у цій справі, слід враховувати, що заперечення позивача стосовно правомірності проведення фактичної перевірки ґрунтуються на наступному:

1)перевірку фактично проведено не за адресою її призначення (акцизний склад, що перевірявся знаходиться за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/6, але негативні висновки перевіряючих складені по відношенню об`єкта за адресою: вул. Миколи Гефта, 3.).

Аналізуючи наведені доводи учасника, колегія суддів вважає помилковим висновок суду стосовно ґрунтовності підстав позову у цій частині та вважає за необхідне вказати, що ці доводи фактично зводяться до не доведеності органом податкового контролю наявності у платника більше ніж одного акцизного складу, а отже не можуть свідчити про фактичне проведення перевірки не за місцем провадження господарської діяльності позивача і впливати на надання правової оцінки діям відповідача.

2)не надання перевірючими перед початком перевірки інформації про порушення Товариством вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, в підтвердження підстав для проведення перевірки, передбачених у п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Заперечення позивача щодо правомірності призначення фактичної перевірки полягають у тому, що у наказі відповідач обмежився лише посиланням на ці приписи податкового законодавства, але не зазначив фактичну причину для організації контролюючих заходів по відношенню платника.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що зміст наказу та відзив на адміністративний позов не доводять правомірність підстав для проведення фактичної перевірки за п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, у тому числі не розкривають зміст відповідної податкової інформації та не обґрунтовують виникнення обставин для реалізації функцій податкового контролю.

Перевіряючи достатність підстав для складання безумовних висновків про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності своїх дій чи рішень, колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

У галузі дії принципу офіційності адміністративний суд зобов`язаний дослідити за власною ініціативою важливі для прийняття рішення з правового спору фактичні обставини, залучити їх до провадження та встановити їх правдивість. Таким чином, адміністративний суд поряд з активністю сторін у доведенні їх тверджень бере на себе ініціативу під час розгляду адміністративної справи.

Не використання процесуальних функцій, наведених у вказаних нормах адміністративного процесуального законодавства, нівелює обґрунтованістю тих чи інших висновків суду за результатом вирішення адміністративної справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що серед виявлених під час фактичної перевірки порушень, окрім тих, що є спірними у даній справі, встановлено порушення позивачем п.п. 230.1.3 п. 230.1 статті 230 Податкового кодексу України та підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, що виразилось у не забезпеченні подання даних (електронних документів) про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно УКТ ЗЕД у літрах, і за що передбачена відповідальність відповідно до п. 128-1.3 статті 128-1 Кодексу.

Під час апеляційного розгляду відповідачем на підтвердження правових підстав для проведення фактичної перевірки представлено доповідну записку начальника Одеського управління офісу ВПП ДПС та завідувача сектору фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями Одеського управління Офісу ВПП ДПС від 23.07.2020 року №33622/28-10-53-13, №33624/28-10-53-13, в яких до керівника Офісу великих платників податків ДПС доведено, що за результатом аналізу суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність у сфері обігу підакцизних товарів, згідно ІТС «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Бруклін-Київ» () має в наявності ліцензію на право зберігання пального від 24.12.2019 року з терміном дії з 24.12.2019 року по 24.12.2024 року. Загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального не встановлена. При цьому, обсяги придбання пального у квітні 2020 року складають 164822 літрів, у травні 2020 року 167698 літрів, а у червні 2020 року 129861 літрів.

За вказаною інформацією, це може мати місце при порушенні технічної можливості зберігання придбаного пального та можливих ризиків реалізації пального іншим суб`єктам господарювання.

У зв`язку із чим, перед керівництвом Офісу великих платників податків ДПС поставлено питання щодо надання дозволу на проведення фактичної перевірки ТОВ «Бруклін-Київ» () з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства в частині обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/6.

Перевіривши подані апелянтом матеріали, з огляду на важливість цих доказів для правильного вирішення справи, колегія судді доходить висновку про обґрунтованість відповідачем наявності правових підстав, передбачених п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, для проведення фактичної перевірки позивача.

Відтак, висновок суду першої інстанції про процедурні порушення відповідачем, які можуть бути підставою для визнання акту індивідуальної дії протиправним, не знаходять свого підтвердження та ґрунтуються виключно на неправильному застосуванні норм адміністративного процесуального законодавства.

Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення під час розгляду справи, колегія суддів виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року №481/95-ВР.

Зокрема, за визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР, ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

За правилами ч.ч. 1, 7, 8 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Згідно із ч.ч. 32, 33 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території, розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

За правилами п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Відповідно до п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Слід враховувати, що відповідно до п. 4 Порядку реєстрації платників акцизного податку - розпорядників акцизних складів/акцизних складів пересувних, акцизних складів/акцизних складів пересувних у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 року №408 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), юридичні особи (зокрема юридичні особи, що ведуть облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без утворення юридичної особи) та фізичні особи - підприємці, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники акцизного податку до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Згідно із п. 5 Порядку від 24 квітня 2019 року №408 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) реєстр платників веде ДПС. Включення осіб до реєстру платників, внесення змін до нього, виключення з реєстру платників здійснюється контролюючими органами з використанням засобів системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Платники акцизного податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі акцизні склади в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад реєструється виключно одним розпорядником акцизного складу.

Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Без реєстрації акцизного складу забороняється здійснення реалізації пального або отримання і реалізація спирту етилового на такому складі.

Кожен акцизний склад має власний уніфікований номер у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, який автоматично присвоюється системою електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

До реєстру платників включаються такі дані про осіб, зареєстрованих як платники акцизного податку, та про акцизні склади, наявні у платників акцизного податку - розпорядників акцизних складів:

ідентифікаційні дані:

- для юридичних осіб - найменування та код згідно з ЄДРПОУ;

- для юридичних осіб, що уповноважені на ведення обліку діяльності за договорами про спільну діяльність без утворення юридичної особи та є відповідальними за утримання і внесення податків до бюджету під час виконання договорів, - назва договору, найменування уповноваженої особи та податковий номер, наданий такій особі під час взяття на облік договору згідно з пунктом 63.6 статті 63 та пунктом 64.6 статті 64 Кодексу;

реєстраційні дані - дата реєстрації особи як платника акцизного податку, дати запису в реєстрі платників про реєстрацію, внесення змін, анулювання реєстрації, дата та причина анулювання реєстрації платника акцизного податку/акцизного складу;

дані про акцизні склади - дані про всі наявні у розпорядника акцизного складу акцизні склади (уніфікований номер, адреса, назва та реквізити документів, що підтверджують право власності або право користування приміщеннями та/або територією, де розміщено акцизний склад), а також відповідні коди адміністративно-територіальних одиниць згідно з Класифікатором об`єктів адміністративно-територіального устрою України, де розміщується кожний акцизний склад.

Пунктом 6 Порядку від 24 квітня 2019 року №408 передбачено, що реєстрація платника акцизного податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочих дні до початку ввезення на митну територію України або до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового заяви про реєстрацію платника акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового та/або акцизних складів, форма якої затверджується Мінфіном.

На підставі заяви, що подається для реєстрації особи як платника акцизного податку, здійснюється одночасно реєстрація акцизних складів такого платника.

У разі введення в експлуатацію нових акцизних складів після реєстрації особи як платника акцизного податку платник акцизного податку - розпорядник акцизного складу подає заяву з відміткою про реєстрацію акцизного складу.

У заяві зазначається інформація про всі наявні у розпорядника акцизного складу та введені в експлуатацію акцизні склади із зазначенням кодів адміністративно-територіальних одиниць згідно з Класифікатором об`єктів адміністративно-територіального устрою України. Щодо кожного акцизного складу в заяві зазначається ідентифікатор об`єкта оподаткування, про який надіслано повідомлення відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Кодексу.

У разі реєстрації нового акцизного складу такому акцизному складу засобами системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового автоматично присвоюється уніфікований номер, який є єдиним у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового і зберігається за акцизним складом до моменту анулювання його реєстрації.

За уніфікованим номером акцизний склад реєструється та обліковується в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Присвоєний під час реєстрації в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового уніфікований номер акцизного складу, з якого реалізовано/на який отримано пальне або спирт етиловий, є обов`язковим реквізитом, що зазначається під час складання акцизної накладної.

Відповідно до п. 7 Порядку від 24 квітня 2019 року №408 особа реєструється як платник акцизного податку не пізніше наступного робочого дня після надходження заяви з використанням засобів системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового шляхом включення її до реєстру платників або такій особі надсилається повідомлення про необхідність подання нової заяви в разі, коли:

1) порушено вимоги законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг;

2) зазначену заяву подано з порушенням вимог щодо форми заяви, встановленої наказом Мінфіну, порядку заповнення і подання заяви згідно з цим Порядком;

3) особа, яка подала заяву, включена до реєстру платників;

4) у заяві одночасно зазначено дві сфери діяльності - з реалізації пального та спирту етилового;

5) стосовно особи, яка подала заяву про реєстрацію як платник акцизного податку з реалізації спирту етилового, у контролюючому органі відсутні дані про видані такій особі діючі ліцензії на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв;

6) щодо акцизного складу, зазначеного в заяві разом з ідентифікатором об`єктa оподаткування, у контролюючому органі відсутнє повідомлення про такий об`єкт оподаткування відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Кодексу або згідно з таким повідомленням відповідний об`єкт є закритим або не експлуатується розпорядником акцизного складу;

7) стосовно особи, яка подала заяву, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця;

8) у заяві, що подається для реєстрації акцизних складів, зазначено акцизний склад, що вже зареєстрований, або в заяві, що подається для зміни даних про акцизний склад чи анулювання реєстрації акцизного складу, зазначено уніфікований номер акцизного складу, який не зареєстровано таким платником акцизного податку в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового;

9) про платника акцизного податку - розпорядника акцизного складу, що подає заяву для реєстрації акцизного складу, відсутні дані в реєстрі платників.

Інформація про результати розгляду заяви надсилається особі з використанням засобів електронного зв`язку в електронній формі у другій квитанції.

Згідно із п. 8 Порядку від 24 квітня 2019 року №408 платник акцизного податку може надіслати до ДПС з використанням засобів електронного зв`язку в електронній формі запит для отримання витягу з реєстру платників.

Відповідно до п.п. 9, 11 Порядку від 24 квітня 2019 року №408 датою реєстрації платника акцизного податку/акцизного складу є дата включення його до реєстру платників, але не раніше ніж 1 липня 2019 року.

Не пізніше наступного робочого дня після включення особи до реєстру платників такому платнику акцизного податку автоматично відкриваються облікові картки в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Для реєстрації нових акцизних складів, внесення змін у дані про акцизні склади, анулювання реєстрації акцизних складів, усунення розбіжностей або помилок у записах реєстру платників щодо акцизних складів платник акцизного податку подає заяву про внесення відповідних змін. Заява надсилається контролюючому органу та приймається у порядку, встановленому для реєстрації.

Зміни в реєстрі платників щодо даних платника акцизного податку вносяться на основі даних з Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб, а щодо самозайнятих осіб - з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку, отриманих у результаті взаємодії зазначених інформаційних систем, а також з використанням відомостей із Єдиного державного реєстру, отриманих відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

За правилами абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

За правилами п. 128-1.2 ст. 128 Податкового кодексу України відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень.

Аналіз наведених норм показав, що зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії, яка видається на кожне місце зберігання пального.

В обов`язок платника податку покладено і реєстрація усіх акцизних складів в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Реєстрація кожного акцизного складу проводиться уніфіковано шляхом автоматичного присвоєння номеру у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Так, обов`язковими даними про акцизні склади є уніфікований номер, адреса, назва та реквізити документів, що підтверджують право власності або право користування приміщеннями та/або територією, де розміщено акцизний склад, а також відповідні коди адміністративно-територіальних одиниць згідно з Класифікатором об`єктів адміністративно-територіального устрою України, де розміщується кожний акцизний склад.

Внесення змін у дані про акцизні склади, усунення розбіжностей або помилок у записах реєстру платників щодо акцизних складів здійснюється платником акцизного податку за заявочним принципом.

Не прийняття від платника відповідної заяви (відсутність обставин для безумовної реєстрації контролюючим органом змін даних, усунення розбіжностей або помилок у записах реєстру) може мати місце, у тому числі у разі зазначення платником уніфікованого номеру акцизного складу, який не зареєстровано таким платником акцизного податку в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Виходячи зі спірних правовідносин, апеляційний суд враховує, що місцем провадження позивачем господарської діяльності (зберігання пального) є об`єкт нерухомого майна будівля ремцеху, яка складається з двох корпусів (інв. №065508, реєстровий №01125666.1АААИГА418), частини приміщень триповерхової будівлі складу цукру (інв. №065500, реєстровий №01125666.1.АААИГА617), що знаходяться на території Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт».

Право користування позивача цим об`єктом оформлено відповідним договором (із змінами) та зареєстровано в реєстрі.

Реєстрація вказаного акцизного складу проведена в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового шляхом присвоєння єдиного уніфікованого номеру.

Зміни, внесені до електронної системи в частині уточнення місцезнаходження акцизного складу, були прийняті контролюючим органом та зареєстровані без присвоєння нового номеру акцизного складу.

На переконання апеляційного суду, наведені обставини у сукупності спростовують висновок органу податкового контролю про не повідомлення позивачем відомостей стосовно наявного у користуванні підприємства акцизного складу та зберігання пального без наявності відповідної ліцензії.

Провадження позивачем ліцензійної діяльності за місцем знаходження єдиного акцизного складу підтверджується і витягом з реєстру акцизних накладних, досліджених відповідачем під час податкового контролю.

Відтак, апеляційний суд вважає, що виявлені правопорушення пов`язані виключно із технічними розбіжностями у даних між відомостями ліцензії та системи електронного адміністрування, що за своєю суттю не становить склад правопорушень, передбачених абз. 8 ст. 17 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР та п. 128-1.2 ст. 128-1 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, оскільки прийняття податкових повідомлень-рішень відбулось за формальних підстав та без належного дослідження органом податкового контролю матеріалів, що стосуються користування позивачем акцизного складу та постачання пального, і за відсутності факту податкового порушення, колегія суддів вважає, що оспорювані рішення відповідача не можуть відповідати критерію правомірності та обґрунтованості, що є безумовною підставою для задоволення адміністративного позову та скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

З огляду на те, що висновки суду про наявність підстав для задоволення позову є правильними, проте не у повній мірі відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 червня 2021 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 24.12.2021 року (з урахуванням терміну перебування судді-доповідача у відпустці).

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

О.І. Шляхтицький