Справа № 240/33161/21
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

28 грудня 2021 року м. Житомир справа № 240/33161/21

категорія 106020000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Токарева М.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом у якому просить:

- визнати поважними та поновити строк звернення до суду в частині оскарження Наказу №403-к згідно поданої заяви;

- визнати протиправними дії відповідача щодо затвердження 20.09.2021 "Висновку про результати службового розслідування щодо можливого використання колишнім Житомирським міжрайонним природоохоронним прокурором Житомирської області Кокою С.Л, своїх службових повноважень та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, вчинення прокурором інших дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у моїй об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури";

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №403-к від 05.08.2021.

Ухвалою від 08 листопада 2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом надання до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали позивачем було надано заяву про залишення без розгляду позовної заяви в частині визнання протиправними дій відповідача щодо затвердження 20.09.2021 "Висновку про результати службового розслідування щодо можливого використання колишнім Житомирським міжрайонним природоохоронним прокурором Житомирської області Кокою С.Л, своїх службових повноважень та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, вчинення прокурором інших дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у моїй об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури".

Надаючи оцінку цьому клопотанню суд виходить з наступного.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду.

Водночас, суд зазначає, що процесуальне законодавство передбачає можливість залишення позовну заяву без розгляду на підставі заяви позивача у випадку коли така заява про залишення позову без розгляду подана позивачем до суду після відкриття провадження у справі.

Разом з тим, пунктом 2 частини 4 ст. 169 КАС України передбачено позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання.

Оскільки, на день надходження до суду заяви про залишення позовної заяви без розгляду, провадження у даній справі відкрито не було, то відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява в частині вказаній позивачем підлягає поверненню.

Також позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху було подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду в обґрунтування якої, вказано, у оскаржуваному наказі жодним чином не згадувалось (не зазначено) про заяви Народного депутата України від 16.07.2021 №204/09, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 06.07.2021 тощо, а тому, позивач стверджує, що він не знав і не міг знати про заяви Народного депутата України від 16.07.2021 №204/09, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 06.07.2021. Відповідно, не мав підстав вимагати надати їх для ознайомлення задля оскарження оспорюваного наказу.

За нормами ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Тобто, питання, пов`язані з обчисленням строку звернення до адміністративного суду, його поновленням, а також наслідки пропуску такого строку чітко врегульовано вищевказаними положеннями законодавства.

Окрім цього, частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено і у частині першій статті 45 цього ж Кодексу, якою передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Отже, наведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України конкретизують характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі № 826/22361/15.

Питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі № 9901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлений КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Крім того, у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звернув увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Запровадження інституту давності та наслідків закінчення (збігу, спливу, завершення перебігу) процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суддя звертає увагу, що за змістом ч.1 ст.122 і ч.1 ст.123 КАС України пропущений процесуальний строк може бути поновлений виключно за умови поважності причини пропуску та відсутності ознаки присікальності (преклюзивності).

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19 "Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій".

Отже, причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Наведені заявником доводи не відповідають окресленим критеріям і не можуть бути кваліфіковані у якості поважних причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду.

Суд наголошує, що позивач не заперечує та визнає факт того, що з наказом №403-к його ознайомлено 18.08.2021.

Слід відмітити, що посилання позивача на те, що у оскаржуваному наказі жодним чином не згадувалось (не зазначено) про заяви Народного депутата України від 16.07.2021 №204/09, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 06.07.2021 тощо, а тому, позивач стверджує, що він не знав і не міг знати про заяви Народного депутата України від 16.07.2021 №204/09, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 06.07.2021. Відповідно, не мав підстав вимагати надати їх для ознайомлення задля оскарження оспорюваного наказу, не приймаються судом до уваги, оскільки вони не спростовують факт обізнаності позивача про існування оскаржуваного наказу.

Крім того, вказані обставини не позбавляли його права звернутися з клопотаннями для отримання судом таких доказів, у порядку ст.79-80 КАС України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд питання правомірності винесення наказу про порушення дисциплінарного провадження в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів такого дисциплінарного провадження та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за його результатами, у сукупності з іншими доказами не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, а тому не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.03.2019 у адміністративній справі № 815/622/17, та від 12.02.2020 у адміністративній справі №160/7402/18.

З огляду на наведені обставини, наведені позивачем у заяві на усунення недоліків доводи щодо поважності пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом не є переконливими та не приймаються судом до уваги через їх безпідставність.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити частково.

Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя М.С. Токарева