Справа № 607/14597/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 607/14597/21 пров. № А/857/18989/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Хобор Р.Б.,

при секретарі судового засідання: Ільченко А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року у справі №607/14597/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області третя особа Тернопільська окружна прокуратура про визнання притиправним та скасування рішення (головуючий суддя першої інстанції Сливка Л.М., час ухвалення 15.03 год., місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту 20.09.2021),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська окружна прокуратура, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільського міського відділу УДМС у Тернопільській області від 21 липня 2021 року №76 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження, а саме до Республіки Азербайджан та про зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покинути територію України у термін до 18 серпня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані позовних вимог покликається на те, що 21 липня 2021 року стосовно нього ( ОСОБА_1 ) Тернопільським міським відділом УДМС у Тернопільській області було прийнято рішення №76 про примусове повернення до країни походження, а саме до Республіки Азербайджан та зобов`язано покинути територію України у термін до 18 серпня 2021 року. При прийнятті вказаного рішення Тернопільський міський відділ УДМС у Тернопільській області виходив із того, що ним було порушено вимоги п. 67 постанови Кабінету Міністрів України віл 25 квітня 2018 року №322, оскільки після спливу 05 листопада 2020 року строку дії його посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 яку він отримав, прибувши на територію України з метою воз`єднання сім`ї з громадянкою України, він в семиденний строк не знявся із реєстрації місця проживання та не виїхав за межі України. Так, вважає, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки при ухваленні рішення не було враховано, що він перебуває у шлюбі з громадянкою України. Крім цього, протягом усього періоду перебування в Україні до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства він не притягувався, а також мав усі документи для обміну посвідки на тимчасове проживання в порядку п.п. 20, 32, 33, 39 Постанови КМУ від 25 квітня 2018 року №322. Таким чином вважає, що він є особою, яка на законних підставах перебуває на території України на період до отримання дозволу на імміграцію, а рішення Тернопільського міського відділу УДМС у Тернопільській області від 21 липня 2021 року порушує його право на отримання дозволу на імміграцію. При неодноразовому зверненні до Тернопільського міського відділу УДМС у Тернопільській області за 15 днів до завершення строку дії посвідки йому не вдавалося подати документи для обміну посвідки на тимчасове проживання на період отримання дозволу на імміграцію, сформувати заяву-анкету для здійснення обміну посвідки. Крім цього, вважає, що закінчення строку дії його документу (посвідки на тимчасове проживання) не позбавляє його законних підстав перебувати на території України, оскільки він перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянкою України і вказаний шлюб відповідає вимогам ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також отримав посвідку на тимчасове проживання саме з підстави возз`єднання сім`ї. Також, зазначає, що у період із 28 вересня 2020 року по 12 грудня 2020 року на території Республіки Азербайджан діяв воєнний стан, у зв`язку із бойовими діями в Нагірному Карабасі, що об`єктивно перешкодило йому виконати приписи пункту 67 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 через закриття повітряного простору для пасажирських перевезень над Республікою Азербайджан, а також з огляду на очевидну загрозу для його життя та здоров`я з огляду на вказані обставини. За вказаних обставин вважає, що прийняте рішення Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області №76 від 21 липня 2021 року про його примусове повернення до країни походження, є незаконним, а також є втручанням у право на повагу до сімейного життя. З цих підстав просив позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України та має право на отримання дозволу на імміграцію.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача проти апеляційної скарги заперечила з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 липня 2021 року Управлінням державної міграційної служби України в Тернопільській області прийнято рішення №76 про примусове повернення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , яким відповідача ОСОБА_1 зобов`язано покинути територію України до 18 серпня 2021 року.

Суд першої інстанціях в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, обставин, які б унеможливлювали видворення позивача за межі країни судом не встановлено.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Частино 3 статті 3 цього Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею першою цього ж Закону визначено, що:

- іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав (п. 6 ст. 1);

- іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні ( п. 7 ст. 1);

- іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні,- іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом ( п. 10 ст. 1);

- посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (п. 18 ст. 1).

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до пп. 9 п. 4 Положення, ДМС відповідно до покладених на неї завдань: приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

УДМС у Тернопільській області забезпечує реалізацію державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів в межах Тернопільської області.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Підставою для винесення рішення про повернення громадянина до країни походження, слугує постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Як убачається із наданих представником відповідача матеріалів 21 липня 2021 року уповноваженою посадовою особою Тернопільського міського відділу Державної міграційної служби у Тернопільській області провідним спеціалістом Байдацьким М.Б. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПРМТР №000699 відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного протоколу громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 порушив правила перебування в Україні та ухиляється від виїзду після закінчення дозволеного строку перебування, а саме, іноземець був документований посвідкою на тимчасове проживання номер НОМЕР_1 , терміном дії до 05 листопада 2020 року, однак, після закінчення строку дії документа іноземець не покинув територію України у семиденний строк. На момент виявлення перебуває в Україні незаконно, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Вказаний протокол було складено в присутності позивача ОСОБА_1 та примірник протоколу позивачу вручено, що стверджується підписом позивача, проставленим у протоколі.

Також, 21 липня 2021 року уповноваженою посадовою особою Тернопільського міського відділу Державної міграційної служби у Тернопільській області заступником начальника відділу Борис П.Ю. було винесено постанову серії ПН МТР №000699 про накладення адміністративного стягнення на громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 5100 гривень, який позивачем сплачено, що підтверджується квитанцією №73341659 від 21 липня 2021 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 19 червня 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, 19 червня 2018 року громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 вступив у зареєстрований шлюб із громадянкою України ОСОБА_2 , про що складено актовий запис №993.

Із змісту оскарженого позивачем рішення №76 21 липня 2021 року про примусове повернення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слідує, що під час виконання повноважень, у тому числі протидії нелегальній міграції, притягненню порушників до адміністративної відповідальності, посадовою особою Тернопільського міського відділу УДМС у Тернопільській області виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув на територію України з метою возз`єднання сім`ї з громадянкою України, однак, після дозволеного строку перебування не виїхав за межі України.

26 липня 2018 року згідно клопотання приймаючої сторони та заяви іноземця, останній був документований ГУ УДМС України в Одеській області посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 , строком дії до 26 липня 2019 року, яку було обміняно на посвідку на тимчасове проживання номер НОМЕР_1 терміном дії до 05 листопада 2020 року.

Згідно інформації ЄІАС УМП ДМС України громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після закінчення терміну дії посвідки нових документів, які б давали йому право проживання на території України не отримував.

Відповідно до інформаційної міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «АРКАН», відомості щодо перетину державого кордону громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Крім цього, вироком Новоселецького районного суду Чернівецької області від 09 березня 2021 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень.

Як убачається зі вказаного вироку суду від 09 березня 2021 року що працівниками УДМС України в Тернопільській області, з метою виконання повноважень, щодо запобігання і протидії нелегальній міграції, відповідно до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 13 вересня 2017 року на території м. Тернопіль було виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (попереднє прізвище ОСОБА_3 ), який після закінчення дозволеного строку перебування в Україні, без поважних причин, не залишив її території.

Як уже зазначено вище, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частино 3 статті 3 Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 передбачено, що після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Як слідує з аналізу наведених вище норм чинного законодавства, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Таким чином, на момент виявлення, а саме, 21.07.2021, посадовими особами Тернопільського міського відділу УДМС у Тернопільській області громадянина Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній перебував в Україні без законних на те підстав, порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (п. п. 14, 18 ст.1, ч. 3. ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 67 Порядку).

Апеляційний суд зазначає, що громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався до УДМС у Тернопільській області, територіальних підрозділів з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України, документування посвідкою на тимчасове проживання в Україні, оформлення документів для надання дозволу на імміграцію, надання дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне проживання в Україні, набуття/прийняття до громадянства України, що підтверджується інформацією, яка знаходиться при матеріалах справи.

Що стосується тверджень апелянта про те, що оскаржуване судове рішення порушує його право на отримання дозволу на імміграцію, право на повагу до його приватного та сімейного життя, то апеляційний суд вважає такі необґрунтованими та надуманими з огляду на наступне.

Право на отримання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції на підставі п. 1 ч. З ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України) в апелянта виникло з 19.08.2020, однак із заявою про отримання дозволу на імміграцію він не звертався та доказів звернення суду не надав.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частино 3 статті 3 Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 39 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322, передбачено перелік документів, які іноземець подає для обміну посвідки на тимчасове проживання іноземець або особа без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України або які під час перебування на законних підставах на території України.

Тобто, законодавство України не містить норми, яка визначає право посадової особи територіального органу чи підрозділу ДМС України відмовити у прийнятті документів щодо отримання будь-якої адміністративної послуги.

Пунктом 67 цього Порядку передбачено, що після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Частиною 14 ст. 4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до ч. 14 ст. 5 Закону підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Згідно з абзацом 7 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», для забезпечення однакового застосування адміністративними судами законодавства під час розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, при вирішенні судами спорів слід ураховувати, що відповідно до статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Перевіривши дійсні обставини справи судом першої інстанції вірно встановлено відсутність заяв громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до територіальних підрозділів/територіальних органів ДМС України, до прийняття спірного рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні з метою возз`єднання сім`ї з громадянкою України, а тому твердження апелянта про порушення його прав, не заслуговують на увагу.

Апелянт під час перебування в Україні на законних підставах не реалізував свого права на продовження строку тимчасового перебування на території України, документування посвідкою на тимчасове проживання в Україні, оформлення документів для надання дозволу на імміграцію, надання дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне проживання в Україні.

Крім того, як уже зазначалось вище, апелянтом не надано жодного документу (звернення, заява тощо), який би підтвердив факт його звернення до органів/підрозділів ДМС, що дає підстави вважати, що іноземець намагається ввести суд в оману.

Наведене підтверджує і вирок Новоселецького районного суду Чернівецької області від 09 березня 2021 року, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 Кримінального кодексу України (перетинання державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам- держави або особою, якій заборонено в`їзд на територію України, або представниками підрозділів збройних сил. чи інших силових відомств держави-агресора у будь-який спосіб поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, або за документами, що містять недостовірні відомості) та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень.

Як слідує із вказаного вироку суду від 09 березня 2021 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором у кримінальному провадженні та обвинуваченим, працівниками УДМС України в Тернопільській області, з метою виконання повноважень, щодо запобігання і протидії нелегальній міграції, відповідно до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 13 вересня 2017 року на території м. Тернопіль було виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (попереднє прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який після закінчення дозволеного строку перебування в Україні, без поважних причин, не залишив її території.

Отже, наведене свідчить про те, що апелянт неодноразово порушував законодавство України та змінив прізвище та ім`я з метою перебування в Україні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті такого відповідач діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, колегія суддів апеляційного судку погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, обставин, які б унеможливлювали видворення позивача за межі країни судом не встановлено, тому позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року у справі №607/14597/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 20.12.2021