Справа № 460/4131/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 рокуСправа № 460/4131/20 пров. № А/857/9816/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Затолочного В.С., Мікули О.І.

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року (суддя Гудим Н.С., м.Рівне, повний текст складено 10 лютого 2021 року),-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області (далі РДА) в якому просила визнати незаконними та скасувати:

наказ апарату РДА «Про попередження про скорочення та зміну істотних умов праці працівників» від 31.01.2020 №11-к (далі Наказ №11-к) в частині, що стосується попередження про майбутнє звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики апарату РДА (далі Посада, Відділ відповідно) у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII);

наказ апарату РДА «Про звільнення ОСОБА_1 » від 04.05.2020 №41-к (далі Наказ №41-к);

зобов`язати відповідача поновити позивача на Посаді з 04.05.2020 та допустити позивача до фактичного виконання посадових обов`язків;

стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.05.2020 до дня фактичного поновлення на Посаді.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що є членом районного комітету профспілки Дубровицької районної профспілкової організації працівників державних установ (далі - Профспілка), а тому відповідач обов`язково повинен був отримати згоду профспілкового органу на її звільнення. Вважає, що при наявності рівних умов продуктивності праці і кваліфікації всіх кандидатів на залишення на роботі, позивач відповідно до частин третьої, четвертої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»(далі Закон № 1045-XIV) мала переважне право на залишення на Посаді, оскільки є членом виборного профспілкового органу. Натомість, відповідач, на думку позивача, здійснив її звільнення всупереч вимог частини третьої статті 252 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП), Закону №1045-XIV. Також зазначає, що функції ліквідованого Відділу, в якому вона працювала, перейшли до іншого структурного підрозділу адміністрації, при цьому сам державний орган не був ліквідований, що виключає її звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач просила проводити розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, при звільнені позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII без згоди профспілкової організації, дотримав процедури вивільнення державного службовця, а отже діяв у межах чинного законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права з таких міркувань.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац шостий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 (далі - Постанова) на суд покладено обов`язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, а відповідно до пункту 18 вказаної Постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач з 27.03.2015 перебувала на посаді головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи апарату РДА, з якої відповідним розпорядженням голови РДА 23.06.2016 переведена на Посаду (т.1 а.с.111-115).

Постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 03.11.2019 №926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. № 746» (далі Постанова №926) було зменшено граничну чисельність працівників місцевих держаних адміністрацій на всій території України.

На виконання вказаної Постанови №926 розпорядженням голови Рівненської обласної адміністрації від 21.11.2019 №112-к (далі Розпорядження №112-к) затверджено граничну чисельність працівників районних державних адміністрацій та доведено, зокрема, РДА граничну чисельність працівників у кількості 83 штатних одиниць (додаток 2) (т.1 а.с126-127 зворот).

26.11.2019 головою РДА видано розпорядження за №30-К «Про скорочення чисельності та впорядкування структури Дубровицької райдержадміністрації» (далі Розпорядження №30-К), яким визначено граничну чисельність РДА у кількості 83 одиниць, в тому числі апарат РДА - 14 одиниць згідно з додатками №1, №2 до розпорядження (т.1 а.с.119-125).

Пунктом 12 Розпорядження №30-К скорочено посади (штатні одиниці) структурних підрозділів апарату райдержадміністрації, зокрема: 2 штатні одиниці головних спеціалістів відділу організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики, де працювала позивач, а згідно з пунктом 13 вказаного розпорядження відділ організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики апарату РДА перейменований у відділ організаційної та інформаційної роботи, документообігу, управління персоналом та захисту персональних даних апарату РДА, штатну чисельність якого встановлено - 4 одиниці, а саме: начальник відділу - 1 одиниця, головний спеціаліст відділу - 3 одиниці (т.1 а.с.122).

28.11.2019 керівником апарату РДА прийнято наказ «Про попередження про звільнення працівників та зміну істотних умов праці»№40-К (далі Наказ №40-К), згідно з яким наказано попередити ОСОБА_1 і ряд інших працівників про їх наступне звільнення із займаних посад через два місяці від дня попередження у зв`язку із скороченням чисельності за списками працівників РДА згідно з додатком (пункт 27 - позивач) (т.1 а.с.159-164).

Як свідчить зміст персонального повідомлення ОСОБА_1 від 20.12.2019 №685/01.48, отримане позивачем у той же день під особистий підпис, їй було запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста відділу організаційної та інформаційної роботи, документообігу, управління персоналом та захисту персональних даних апарату РДА (т.1 а.с.31-32).

В подальшому, новим очільником РДА видано розпорядження «Про оптимізацію структури Дубровицької районної державної адміністрації та внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 26 листопада 2019 року №30-К» від 28.12.2019 №42-К (далі Розпорядження №42-К), яким внесено низку змін до попереднього розпорядження. Зокрема, відділ організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики апарату РДА, який налічував 6 штатних одиниць, і де працювала позивач, ліквідовано (зміни до пункту 10 Розпорядження №30-К) та створено відділ організаційної, інформаційної, юридичної роботи, управління персоналом та внутрішньої політики апарату РДА, з встановленням штатної чисельності відділу 3 штатні одиниці, а саме: начальник відділу - 1 одиниця, головний спеціаліст відділу - 2 одиниці (т.1 а.с.33-37).

У зв`язку з прийняттям вказаного розпорядження, листом відповідача від 13.01.2020 №26/01.48 персональне повідомлення (попередження) про наступне звільнення ОСОБА_1 від 20.12.2019 за вих. №685/01.48 - відкликане. Позивач ознайомлена з зазначеним листом 14.01.2020, про що свідчить її особистий підпис на ньому (т.1 а.с.136).

31.01.2020 керівником апарату РДА прийнято Наказ №11-К, пунктом 2 якого вказано попередити працівників, зокрема й позивача, про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату згідно з додатком 2 до наказу. Абзацом 5 пункту 3 вказаного наказу відділу організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики апарату РДА наказано «після закінчення терміну двох місяців, з дня попередження про наступне звільнення, підготувати наказ про звільнення працівників, посади яких скорочуються та працівників, які не погодились на перехід (переведення) на запропоновану посаду. При винесенні Наказу №11-Квраховано протокол № 2 засідання комісії по вивченню кваліфікаційних характеристик, продуктивності праці працівників та дотримання їх прав та гарантій при вивільненні від 24.01.2020 (т.1 а.с.137-141, 174-191).

На підставі наказу №11-К, 04.02.2020 відповідачем видано персональне повідомлення (попередження), яким Посада ОСОБА_1 попереджена про наступне її звільнення з займаної посади у зв`язку із скороченням штатних одиниць на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП (пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII) по закінченню 30 календарних днів з дати вручення цього попередження. Це повідомлення отримане позивачем 06.02.2020 (т.2 а.с.99).

Водночас, 04.02.2020 листом № вих.98/01.48 відповідачем було повідомлено Профспілку, про те, що Розпорядженням №112-к суттєво зменшено штатну чисельність РДА було 119 штатних одиниць (в т.ч. апарат - 29 штатних одиниць), стало 83 штатних одиниць (в т.ч. апарат - 14 штатних одиниць); скорочено 36 штатних одиниць.

У зв`язку з цим, відповідно до Розпорядження №30-к (зі змінами Розпорядження №42-к), затверджено новий штатний розпис по апарату та структурних підрозділах-неюридичних особах райдержадміністрації та передбачено суттєве зменшення штатних посад працівників апарату та структурних підрозділів райдержадміністрації (в штатному розписі апарату було 29 посад, стало 14 посад; в штатному розписі структурних підрозділів-неюридичних осіб було 19 посад, стало 13 посад: скорочення складає 21 штатну одиницю).

Також цим листом відповідач повідомив первинну профспілкову організацію про звільнення у зв`язку з масовим скороченням ряду працівників в третій декаді лютого - першій декаді березня поточного року, серед переліку яких зазначено і ОСОБА_1 , яким запропонувати іншу посаду відповідно до професії чи спеціальності немає можливості з причин відсутності таких посад (т.1 а.с.144-147).

Також 24.02.2020 відповідач звернувся до Рівненської обласної профспілкової організації працівників державних установ (далі - Обласна профспілка) та Профспілки з поданням (лист від 24.02.2020 вих. №138/01.48), яким відповідно до статті 41 Закону 1045-XIV, статті 252 КЗпП у зв`язку з масовим скороченням працівників, запропонувати яким, зайняти іншу посаду відповідно до професії чи спеціальності, немає можливості з причин їх відсутності, просив розглянути у встановленому порядку та надати згоду на звільнення Посада ОСОБА_1 , як члена ОСОБА_2 (т.1 а.с.153-155).

У відповідь на зазначене подання Профспілка листом від 06.03.2020 № 3 просила відповідача переглянути наявні вакансії в держустановах району, які з`явилися з початку 2020 року та розглянути можливість працевлаштування/переведення члена райкому ОСОБА_1 на вільну посаду за її згодою, письмово сповістивши її про наявність підходящої роботи. При цьому, додатково проінформували відповідача про те, що у Дубровицькому районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (далі - Центр) є вакантна посада (т.1 а.с.194,).

Водночас, Обласна профспілка листом від 11.03.2020 №30, не надала згоди на звільнення ОСОБА_1 (т.1 а.с.192-193)

10.03.2020 відповідач листом №157/01.44 запропонував позивачу працевлаштування на вакантну посаду фахівця із соціальної роботи Центру та повідомити про прийняте рішення в триденний строк.

11.03.2020 ОСОБА_1 відмовилася від запропонованої посади, про що свідчить відповідна розписка позивача на вказаному повідомленні (т.1 а.с.195).

12.03.2020 відповідач повторно звернувся з поданням (лист №163/01.48) до Обласної профспілки та Профспілки, яким повідомив про відмову позивача від запропонованої посади в Центрі та просив повторно розглянути у встановленому порядку та дати згоду на звільнення ОСОБА_1 .Вказане подання отримане Профспілкою 12.03.2020 вх.№ 2, що підтверджується її листом від 18.09.2020 (т.1 а.с.196, т.2 а.с.107).

Відповіді на вказане подання профспілковими організаціями відповідачу не надано.

04.05.2020 керівником апарату РДА прийнято Наказ №41-к, яким ОСОБА_1 звільнено з 04.05.2020 з Посади у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (т.1 а.с.116).

Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон №586-XIV; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 5 Закону №586-XIV склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій. Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом №889-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 5 Закону №889-VIII).

У відповідності до положень частин першої-третьої статті 5 цього Закону правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, статтею 87 Закону №889-VІІ, зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною 3 зазначеної статті (в редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 (далі Закон №440-IX) встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому, не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у розглядуваному випадку за наведеного правового регулювання, чинного на час виникнення спірних відносин Законом №889-VІІ не передбачено обов`язку суб`єкта призначення чи керівника державної служби пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду. Вказані дії є правом відповідних суб`єктів.

Як видно з матеріалів справи звільнення позивача пов`язано із зміною структури та штатного розпису РДА за розпорядженнями голови відповідної адміністрації.

Згідно з Розпорядженням №30-К, з урахуванням змін, внесених Розпорядженням №42-к, зокрема, ліквідовано структурний підрозділ апарату РДА Відділ (6 штатних одиниць), в якому працювала позивач, та юридичний сектор апарату (2 штатних одиниці) та створено відділ організаційної, інформаційної, юридичної роботи, управління персоналом та внутрішньої політики апарату (3 штатні одиниці : начальник відділу 1, головний спеціаліст відділу 2).

16.01.2020 наказом керівника апарату №4-к було створено Комісію по вивченню кваліфікаційних характеристик, продуктивності праці працівників та дотримання їх прав і гарантій при вивільненні (далі Комісія). На розгляд вказаної Комісії було направлено подання від 17.01.2020 №вих.42/01.48, яким запропоновано на деякі посади, які утворилися внаслідок проведеної реорганізації, запропонувати кандидатури працівників, які вивільняються. Зазначене подання було розглянуто Комісією та протоколом №2 від 24.01.2020 надано відповідні пропозиції, враховуючи кваліфікаційні характеристики, продуктивність праці працівників.

Так, протоколом Комісії №1 від 20.01.2020 затверджено критерії для визначення рівня кваліфікації та продуктивності праці працівників та шкали оцінювання критеріїв, якими визначатиметься рівень кваліфікації та продуктивності праці працівників. Було підготовлено форми з критеріями оцінювання, продуктивності праці та характеристик працівників для кожного члена комісії (т.1 а.с.197-202).

Як свідчить зміст пункту 2 подання керівника апарату адміністрації від 17.01.2020 №вих.42/01.48, для розгляду пропонувалося наступне:

«Відповідно до нового штатного розпису апарату райдержадміністрації функціонуватиме відділ організаційної, інформаційної, юридичної роботи, управління персоналом та внутрішньої політики апарату райдержадміністрації. До повноважень підрозділу належать питання організаційно-кадрової роботи, інформаційної діяльності, комунікацій з громадськістю та юридичного забезпечення. Для виконання повноважень у галузі юридичної роботи та управління персоналом необхідно підібрати кандидатуру одного головного спеціаліста, а для виконання повноважень у галузі інформаційної роботи та внутрішньої політики підібрати кандидатуру іншого головного спеціаліста (всього дві посади головних спеціалістів).

Ймовірними кандидатами на посаду головного спеціаліста, який буде виконувати повноваження у галузі юридичної роботи та управлінням персоналом: Яцута А. завідувач юридичного сектору апарату РДА; Мазанович І. головний спеціаліст юридичного сектору апарату РДА; Каплун О. головний спеціаліст відділу організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики апарату РДА. Ймовірними кандидатами на посаду головного спеціаліста, який буде виконувати повноваження у галузі інформаційної роботи та внутрішньої політики є: Подорецька О. головний спеціаліст відділу організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики РДА; Голяка О. головний спеціаліст відділу організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики апарату РДА; Богельська Т. - головний спеціаліст відділу організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики апарату РДА; Каплун О. - головний спеціаліст відділу організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики апарату РДА.

У зв`язку з цим, просив внести пропозиції щодо визначення двох кандидатур на посади головних спеціалістів відділу організаційної, інформаційної, юридичної роботи, управління персоналом та внутрішньої політики апарату райдержадміністрації».

Протоколом від 24.01.2020 №2 засідання Комісії зазначено, що кандидатами на посаду головного спеціаліста відділу організаційної, інформаційної, юридичної роботи, управління персоналом та внутрішньої політики апарату, яка буде виконувати повноваження у галузі юридичної роботи та управлінням персоналом можуть бути тільки ті працівники, які мають вищу юридичну освіту, а саме: Яцута А., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки всі інші запропоновані кандидати згідно з листом керівника апарату райдержадміністрації від 17.01.2020 №вих.42/01.48 не мають відповідної освіти.

За результатами оцінювання критеріїв рівня кваліфікації та продуктивності праці претендентів, комісія рекомендувала керівнику державної служби (керівнику апарату райдержадміністрації) надати перевагу у залишенні на роботі та призначенні на посаду головного спеціаліста відділу організаційної, інформаційної, юридичної роботи, управління персоналом та внутрішньої політики апарату райдержадміністрації, який буде виконувати повноваження у галузі юридичної роботи та управління персоналом, ОСОБА_5 як такій, яка набрала найбільшу кількість балів за результатами оцінювання рівня кваліфікації та продуктивності праці та працівників.

Цим Протоколом також зафіксовано, що на розгляд Комісії на зайняття посади головного спеціаліста організаційної, інформаційної, юридичної роботи, управління персоналом та внутрішньої політики апарату райдержадміністрації, який буде виконувати повноваження у галузі інформаційної роботи та внутрішньої політики внесено таких претендентів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та Чайковську Т.

За результатами оцінювання критеріїв рівня кваліфікації та продуктивності праці претендентів, Комісія рекомендувала керівнику державної служби (керівнику апарату райдержадміністрації) надати перевагу у залишенні на роботі та призначенні на посаду головного спеціаліста відділу організаційної, інформаційної, юридичної роботи, управління персоналом та внутрішньої політики апарату райдержадміністрації, який буде виконувати повноваження у галузі інформаційної роботи та внутрішньої політики, ОСОБА_8 , як такій, яка набрала найбільшу кількість балів за результатами оцінювання рівня кваліфікації та продуктивності праці працівників.

Додатково, відповідачем повідомлено, що згідно з аналізом посадових інструкцій працівників, які пропонувалися на вказану посаду, останні працювали в одному відділі і знайомі з даним напрямом роботи, поряд з цим, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 головні спеціалісти відділу організаційно-кадрової роботи та внутрішньої політики апарату райдержадміністрації безпосередньо займалися інформаційною роботою та внутрішньою політикою.

Таким чином, у Відділі, в якому працювала позивач до звільнення, скоротили 4 працівника, а Комісією було надано перевагу у залишенні на роботі та призначенні на посаду головного спеціаліста відділу організаційної, інформаційної, юридичної роботи, управління персоналом та внутрішньої політики апарату райдержадміністрації більш кваліфікованому працівнику.

Таку перевагу також надано і працівнику ОСОБА_4 , яка була рекомендована Комісією на посаду головного спеціаліста сектору документообігу та роботи зі зверненням громадян апарату райдержадміністрації, як такій що набрала найбільшу кількість балів за результатами оцінювання рівня кваліфікації та продуктивності праці працівників

При цьому, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019(далі Закон №117-IX) зі статті 87 Закону №889-VIII виключено обов`язок суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби чи іншу роботу у цьому державному органі, а після набрання чинності 02.02.2020 Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 №378-IX норми частини другої статті 40, частини другої статті 49-2 КЗпП (щодо переважного права на залишення на роботі) стосовно державних службовців, які звільняються з державної служби з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу чи його ліквідації, не застосовуються.

Відтак, ліквідація структурного підрозділу апарату РДА - Відділу, в якому працювала позивач, не зумовлювала обов`язок відповідача як роботодавця забезпечити її працевлаштування.

Що стосується аргументів позивача-апелянта про те, що відповідно до статті 252 КЗпП та вимог Закону №1045-XIV її не можна було звільнити без попередньої згоди профспілкової організації, членом якої вона є, однак відповідач здійснив це всупереч відмови Обласної профспілки та Профспілки, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за правилами частини третьої статті 87 Закону 889-VIII (в редакції, чинній на час прийняття Наказу №41-к 04.05.2020) до спірних відносин не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Визначальним у даному випадку, є наявність у позивача статусу державного службовця і незалежно від того чи є останній членом профспілки, чи членом виборного органу профспілкової організації, положення трудового законодавства при його звільненні за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII щодо обов`язку керівника державної служби отримати згоду профспілкової організації на таке звільнення не застосовуються. Жодних винятків в застосуванні вказаної норми Закон №889-VIII не містить.

Поряд з цим, аналогічні положення містилися і в абзаці 8 частини першої статті 43-1 КЗпП (у редакції, чинній на час персонального повідомлення (попередження) від 04.02.2020), згідно з якими розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадках звільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону №889-VIII.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на доводи скаржника стосовно того, що вона не є рядовим членом профспілки, а є членом районного комітету Профспілки і для її звільнення необхідна попередня згода виборного органу Профспілки членом, якої вона є, а також вищестоящого органу цієї Профспілки Обласної профспілки.

Так, за змістом частини третьої статті 41 Закону №1045-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Відповідно до частини першої, шостої статті 41 Закону №1045-XIV у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Такі ж норми щодо обґрунтованості відмови профспілки у згоді на звільнення містяться і в частині сьомій статті 43 КЗпП.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗПП і частини шостої статті 39 Закону №1045-XIV та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад відповідного виду судочинства якому належний спір та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі №6-703 цс15.

Виходячи із вищевикладеного слід звернути увагу на наступні обставини справи.

Так, 24.02.2020 відповідач звернувся до Обласної профспілки та Профспілки з поданням (лист від 24.02.2020 вих. №138/01.48), яким відповідно до статті 41 Закону 1045-XIV, статті 252 КЗпП у зв`язку з масовим скороченням працівників, запропонувати яким, зайняти іншу посаду відповідно до професії чи спеціальності, немає можливості з причин їх відсутності, просив розглянути у встановленому порядку та надати згоду на звільнення Посада ОСОБА_1 , як члена ОСОБА_2 (т.1 а.с.153-155).

У відповідь на зазначене подання Профспілка листом від 06.03.2020 № 3 просила відповідача переглянути наявні вакансії в держустановах району, які з`явилися з початку 2020 року та розглянути можливість працевлаштування/переведення члена райкому ОСОБА_1 на вільну посаду за її згодою, письмово сповістивши її про наявність підходящої роботи. При цьому, додатково проінформували відповідача про те, що у Центрі є вакантна посада (т.1 а.с.194).

10.03.2020 відповідач листом №157/01.44 запропонував позивачу працевлаштування на вакантну посаду фахівця із соціальної роботи Центру та повідомити про прийняте рішення в триденний строк.

11.03.2020 ОСОБА_1 відмовилася від запропонованої посади (т.1 а.с.195).

Водночас, Обласна профспілка листом від 11.03.2020 №30, не надала згоди на звільнення ОСОБА_1 . Рішення вищестоящого виборного органу Профспілки про ненадання згоди на звільнення позивача-апелянта обґрунтовано тим, що за наслідками розгляду подання РДА від 24.02.2020 та протоколу засідання Комісії від 24.01.2020 №2 встановлено, що всі кандидати, в тому числі і ОСОБА_1 мають відмінну загальну характеристику працівника та мають відмінну щорічну оцінку діяльності державного службовця, яка проводиться відповідно до статті 44 Закону №889-VIII на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку. Отже, всі кандидати мають рівні умови продуктивності праці та кваліфікації. Однак ОСОБА_1 , оскільки є членом Профспілки відноситься до інших категорій працівників і відповідно до частини третьої-четвертої статті 41 Закону №1045-XIV має гарантію у залишенні на роботі при звільненні з ініціативи роботодавця, які передбачені у частині шостій статті 5-1, останнього абзацу статті 42, частинах третій, четвертій 252 КЗпП, частинах третій, четвертій статті 41 Закону №1045-XIV, статті 58 Конституції України, тому Обласна організація не надає згоду на звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП (т.1 а.с.192-193).

Проаналізувавши зміст вказаного рішення вищестоящого органу про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з Посади, апеляційний суд дійшов висновку, що наведена відмова Обласної профспілки є не достатньо добре аргументованою та не містить належного посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Так, Обласна профспілка визнає те, що всі працівники, які є кандидатами на вакантні посади у РДА, в тому числі і позивач-апелянт мають рівні умови продуктивності праці та кваліфікації, відміну характеристику та оцінку їх діяльності як державного службовця. Фактично відмова Обласної профспілки зводиться лише до того, що, так як позивач є членом Профспілки то вона має гарантію у залишенні на роботі і така гарантія полягає в тому, що звільнення члена ОСОБА_2 , допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

З матеріалів справи видно, що Профспілка просила РДА при вирішенні питання звільнення ОСОБА_1 переглянути наявні вакансії в державних установах району та розглянути можливість працевлаштування/переведення позивача на вільну посаду за її згодо, про що додатково останню повідомити. Також Профспілка зазначила, що у Центрі є така вакантна посада, проте позивач на таку не погодилась.

Рішення вищестоящого органу про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з Посади на думку апеляційного суду є необґрунтоване, з огляду на обставини, що наведені вище.

Разом з тим, відповідачем при звільненні позивача належно обґрунтував неможливість запропонувати позивачу будь-яку вакантну посаду та залишення останньої на роботі.

Так, як уже згадано вище, частиною третьою статті 87 Закону №889-VІІ передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Тобто, відповідач в світлі цієї норми має певну свободу вибору щодо підбору кадрів.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі №21-87а13.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

В розрізі викладеного, оскільки законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, майже не врегульовано процедури та критеріїв за якими відповідач у випадку звільнення з Посади внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу може використати своє право шляхом пропонування державному службовцю будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі (за наявності), рішення про звільнення з державної служби має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, повинне розкривати мотиви його прийняття.

Звідси випливає, що дискреційні повноваження не можуть використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 14 серпня 2020 року у справі №826/6071/17.

На виконання вказаних вище вимог, відповідачем проведено заходи щодо оцінювання рівня кваліфікації та продуктивності праці ймовірних претендентів на визначення кандидатури на посади, які утворилися внаслідок проведеної реорганізації, за результатами проведення яких Комісією були рекомендовані особи, що набрали найбільшу кількість балів за наслідками такого оцінювання, у якому також і брала участь позивач. Крім того, РДА також пропонувались інші вакантні посади в структурному підрозділі РДА ОСОБА_1 на які вона своєї згоди не надала.

З огляду на викладене, РДА належно, обґрунтовано та мотивовано використано своє право пропонування будь-якої вакантної посади державної служби у цьому органі (за наявності).

Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частин першої-другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Накази №№11-к, 41-к прийняті з дотримання вимог щодо їх обґрунтованості, розсудливості та пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Інших процедурних порушень прийняття спірних Наказів №№11-к, 41-к, які могли слугувати підставою для їх скасування, позивачем не наведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.