Справа № 320/6153/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року м. Київ № 320/6153/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування податкового повідомлення - рішення та вимоги про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (код: 43141377, адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення - рішення № від 27.04.2020 про застосування штрафних санкцій в сумі 6870,70 грн.;

- скасувати податкову вимогу № 184560-50/710 від 02.06.2020 про сплату податкового боргу в розмірі 7592,86 грн.

У якості підстави позову позивач зазначив, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно було винесено податкове повідомлення - рішення та вимогу про сплату боргу.

Ухвалою суду від 03.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

25.09.2020 судом отримано відзив на позовну заяву у якому відповідач, заперечуючи проти позову, вказував на правомірності формування спірного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою суду від 15.12.2021 відповідача у справі - Головне управління ДПС у Київській області () замінено на правонаступника, яким є Головне управління ДПС у Київській області ().

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 08.12.1995 Міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області; пенсіонером, згідно посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 , виданого 14.04.2009 Пенсійним фондом України; учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2), згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 14.01.1993 Київською облдержадміністрацією.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу від 27.08.2019 з реєстру платників єдиного податку та відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 13.08.2002 зареєстрований як фізична особа - підприємець, перебуває на обліку у Білоцерківській ОДПІ ГУ ДПС у Київській області, зокрема на спрощеній системи оподаткування з 01.01.2012 (2 група).

Як зазначає позивач, 11.05.2020 він отримав податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 27.04.2020 № із визначеною сумою грошових зобов`язань у вигляді штрафу в розмірі 6870,70 грн., за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб.

Вказане рішення відповідача позивачем було оскаржено 19.05.2020 до ДФС України, але не зважаючи на це, ГУ ДПС у Київській області 02.06.2020 винесено податкову вимогу №184560-50/710 про стягнення з позивача 7592,86 грн. (722,16 грн. основного платежу та 6870,70 грн. штрафних санкцій).

На переконання позивача, зазначені рішення відповідача суперечать законодавству та розраховані невірно. В підтвердження правомірності своїх доводів позивачем вказується на те, що до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не було додано жодного розрахунку чи акту, відповідно до якого його було виготовлено, а відтак є незрозумілими обставини виникнення заборгованості зі сплати єдиного податку.

Зокрема, на підтвердження відсутності заборгованості з єдиного податку позивачем долучено до матеріалів справи копії відповідних квитанцій за 2017, 2018 та 2019 роки про сплату єдиного податку.

Таким чином, викладені обставини слугували підставами для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

30.07.2020 позивачем долучено до матеріалів справи рішення ДПС України від 21.07.2020 №23366/6/06 про результати розгляду скарги позивача від 19.05.2020, за змістом якого вбачається, що у позивача в зв`язку із частковою сплатою авансового внеску за січень 2017 року виник податковий борг в сумі 54,10 грн., який в подальшому обліковувався по термінам сплати 20.01.2017, 20.02.2017, 20.03.2017, 20.04.2017, 20.05.0271, 20.06.2017, 20.08.2017, 20.09.2017, 20.10.2017, 20.11.2017, 20.12.2017.

Крім цього, у рішенні ДПС України зазначено, що у зв`язку із частковою сплатою авансового внеску за січень 2018 року виник борг в сумі 158,70 грн., який в подальшому по термінам сплати 20.02.2018, 20.04.2018, 20.05.2018, 20.06.2018, 20.08.2018, 20.09.2018, 20.10.2018 погашався за рахунок сплати єдиного податку за наступні періоди та виникав новий згідно з календарною черговістю його виникнення відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.

Відповідно, контролюючим органом у рішенні вказано, що штрафні санкції позивачеві були нараховані згідно пункту 122.1 статті 122 Податкового кодексу України за порушення вимог пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України щодо несвоєчасної сплати грошового зобов`язання з єдиного податку.

Таким чином, скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області № від 27.04.2020 - без змін.

25.09.2020 судом отримано відзив на позовну заяву в якому відповідач, не визнаючи заявлені позивачем вимоги, щодо обставин справи зазначав, що Білоцерківським управлінням ГУ ДПС у Київській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України була проведена камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, дані якої свідчили про порушення вимог, встановлених пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України, відповідальність за яке передбачена пунктом 122.1 статті 122 Податкового кодексу України.

Відповідно, враховуючи ставку податку у 2017 та 2018 роках, сума штрафних санкцій (50% ставки податку) становила 6870,70 грн., а відтак сформоване податкове повідомлення-рішення № від 27.04.2020 у відношенні позивача є правомірним.

На підтвердження викладених у відзиві обставин відповідачем у якості доказів долучено до матеріалів справи, у т.ч. акт від 20.01.2020 №004388/10-36-50-05/, складений за результатами камеральної перевірки даних з єдиного податку позивача, податкове повідомлення-рішення № від 27.04.2020, докази їх направлення позивачеві, а також роздруківку з інтегрованої картки платника - позивача за 2017-2018 роки.

У відповіді на відзив, отриманого судом 02.10.2020, заперечуючи проти доводів відповідача, позивач зазначає, що враховуючи дату виникнення боргу - 20.01.2017, на що в подальшому йому було нараховано штрафні санкції, згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України граничний термін проведення перевірки та визначення суми грошових зобов`язань закінчився 20.01.2020.

Також позивач зазначає, що копія акту камеральної перевірки від 20.01.2020 йому не надсилалась та не надавалась для ознайомлення.

Окремо позивач звернув увагу, що пункт 122.1 статті 122 Податкового кодексу України в редакції від 29.12.2019 не передбачає накладення штрафу на фізичну особу за сплату (перерахування) не в повному обсязі, а тому, за наведених обставин, позивач вважає, що ним були належно сплачені всі необхідні строкові платежі, а підстави для нарахування штрафних санкцій за сплату податкових зобов`язань не в повному обсязі до 16.01.2020 відсутні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, при вирішенні спору суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Права та обов`язки платника податків визначено ст.ст. 17 та 16 Податкового кодексу України відповідно.

Зокрема, відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктами 295.1-295.2 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до пункту 122.1 статті 122 Податкового кодексу України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Так, згідно із пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 86.8. цієї ж статті, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Як вже було вказано вище, за результатами камеральної перевірки даних з єдиного податку стосовно позивача, ГУ ДФС у Київській області складено акт від 20.01.2020 №004388/10-36-50-05/ яким встановлено порушення пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України щодо несвоєчасної сплати єдиного податку.

При цьому, з акта вбачається, що проведеною перевіркою було охоплено період з 20.01.2017 по 20.10.2018 та розраховано суму штрафних санкцій. В свою чергу, податкове повідомлення-рішення від 27.04.2020 №, винесене на підставі акту від 20.01.2020 №004388/10-36-50-05/, також містить відповідний розрахунок суми застосованих до позивача штрафних санкцій.

Згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Згідно податкової вимоги від 02.06.2020 №184560-50/710, остання виставлена позивачеві на загальну суму боргу в 7592,86 грн., у т.ч. за основним платежем - 722,16 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 6870,70 грн.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Так, одним із заперечень позивача, викладених у позовній заяві, є те, що всупереч процедурі оскарження ним податкового-повідомлення рішення від 27.04.2020 №, контролюючим органом було сформовано податкову вимогу від 02.06.2020 №184560-50/710.

Суд зазначає, що право на виставлення податкової вимоги, в силу приписів Податкового кодексу України виникає у контролюючого органу з моменту виникнення у платника податків податкового боргу.

Разом з цим, згідно пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Так, із наявної в матеріалах справи роздруківки ІКП позивача за період з 31.12.2016 по 31.12.2018 вбачається, що на початок 2017 року за позивачем рахувалась переплата в сумі 310,30 грн.

Після зарахування коштів на підставі здійсненої оплати за платіжним дорученням від 17.01.2017 №@2PL813924 на суму 275,60 грн. сума існуючої переплати почала становити 585,90 грн.

20.01.2017 в результаті нарахування єдиного податку (згідно заяви від 16.01.2012 №4562 про застосування спрощеної системи оподаткування) на суму 640,00 грн., у позивача виникла недоїмка на суму 54,10 грн. (640,00-585,90).

Власне, згідно даних ІКП позивача, у подальшому саме вказана сума недоїмки мала наслідком відображення у ІКП відомостей щодо необхідності нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату визначеного платежу з єдиного податку.

Разом з цим, за матеріалами справи факт наявності порушення пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України було виявлено відповідачем на підставі результатів проведеної ним камеральної перевірки даних з єдиного податку позивача.

Згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, даною нормою Податкового кодексу України у т.ч. відлік трьохрічного строку, що надає право контролюючому органу на проведення перевірки та визначення суми грошових зобов`язань платника визначено альтернативно.

Відповідно до пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності (пункт 295.2 статті 295 Податкового кодексу України).

Згідно акту камеральної перевірки від 20.01.2020 №004388/10-36-50-05/ уповноваженою особою відповідача була проведена перевірка своєчасності сплати позивачем єдиного податку.

Камеральна перевірка відповідних даних позивача була проведена 20.01.2020 та охоплювала період з 20.01.2017 по 20.10.2018 включно, а отже, з дотриманням строку, встановленого пунктом 102.1 статтею 102 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Відтак, з огляду на викладене, право на винесення у відношенні платника податків податкового повідомлення-рішення виникає протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у визначеному порядку, зокрема у разі відсутності заперечень платника до акта перевірки та/або додаткових документів. У протилежному випадку - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків

У позовній заяві позивачем заперечується отримання ним розрахунку штрафних санкцій до спірного податкового повідомлення-рішення, винесеного відповідачем, а також акту перевірки, на підставі якого це податкове повідомлення-рішення було винесено.

Натомість, відповідачем разом із відзивом надано докази направлення позивачеві відповідних матеріалів - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 481).

Однак, суд звертає увагу, що у вказаному повідомленні наявна відмітка «ППР + акт», а відтак суд робить висновок, що позивачеві контролюючим органом надсилались одночасно як сам акт перевірки, так і податкове повідомлення рішення, що суперечить цитованим вище положенням Податкового кодексу України.

Крім цього, суд наголошує на тому, що норма пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України надає право контролюючому органу провести перевірку платника та самостійно визначити суму його грошових зобов`язань, зокрема не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Тобто, проведення відповідної перевірки та визначення грошових зобов`язань контролюючим органом мають бути здійсненні саме в межах вказаного строку.

В той же час, спірне податкове повідомлення-рішення № винесено відповідачем 27.04.2020, а отже поза межами граничного строку, визначеного пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Щодо оскаржуваної податкової вимоги № 184560-50/710 від 02.06.2020, суд зазначає, що в матеріалах справи наявні докази на користь оскарження позивачем до контролюючого органу вищого рівня податкового повідомлення-рішення від 27.04.2020 № , отримання якої 22.05.2021 за вх. №19288/6 підтверджується зокрема листом ДПС України від 09.06.2020.

Згідно пункту 56.16 статті 56 Податкового кодексу України, днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Як вбачається із долучених позивачем до матеріалів справи доказів, відповідна скарга була надіслана позивачем до ДПС України засобами поштового зв`язку 19.05.2021.

Таким чином, з огляду на викладене, в силу приписів пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України у контролюючого органу зі вказаної дати були відсутні правові підстави для виставлення позивачеві спірної податкової вимоги у зв`язку із неузгодженістю відповідних грошових зобов`язань.

Згідно підпункту 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідне рішення ДПС України №23366/6/06 за результатами розгляду скарги позивача від 19.05.2020 на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 27.04.2020 № , прийнято 21.07.2020, та яке, за твердженням позивача, було отримано ним 23.07.2020.

Таким чином, податкова вимога № 184560-50/710 від 02.06.2020 виставлена контролюючим органом всупереч приписам пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України, а саме протягом строку процедури адміністративного оскарження вказаного ППР.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд робить висновок, що в межах розгляду даної адміністративної справи відповідач не виконав покладеного на нього Законом обов`язку та не довів суду належними і допустимими доказами правомірності прийнятих ним та оскаржуваних позивачем рішень, а відтак, враховуючи встановлені судом обставини та надану правову оцінку спірним правовідносинам, наявні підстави для визнання заявлених позивачем вимог такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду не сплачувався, у зв`язку із наявністю пільг, встановлених Законом України «Про судовий збір», судові витрати, що підлягають розподілу у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Київській області № від 27.04.2020 та визнати протиправним та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Київській області № 184560-50/710 від 02.06.2020.

Позивач - ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у Київській області (код: 44096797, адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 28.12.2021.

Суддя Панченко Н.Д.