Справа № 420/4129/19
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4129/19
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

при секретарі Цехмейстренко Ю.В..,

за участі представника від апелянта Морякова К.І.,

представника від відповідача Тутейка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу BW DRY CARGO SHIPS LIMITED [Бі.Ві Драй Карго Шипс Лімітед] на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі за позовом BW DRY CARGO SHIPS LIMITED [Бі.Ві Драй Карго Шипс Лімітед] до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, 3-ті особи Управління Державної казначейської служби України у м. Южному Одеської області, Товариство з обмеженою відповідальністю "АТІС" про визнання протиправними дій, стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та просив визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря щодо пред`явлення претензії № 100044 від 31.07.2018 року на суму 17305,68 доларів США; стягнути на користь компанії BW DRY CARGO SHIPS LIMITED [Бі.Ві Драй Карго Шипс Лімітед] в особі ТОВ Атіс за рахунок Державного бюджету грошових коштів у загальному розмірі 523934,77 грн., що складаються з 463017,17 грн. сума основного зобов`язання, 13053,28 грн. розмір 3 % від простроченої суми, 47864,32 грн. інфляційне збільшення суми заборгованості.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, у справі №420/4129/19 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №420/4129/19 скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

07.10.2021р. від Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря до суду надійшло клопотання про закриття провадження по справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року провадження у справі №420/4129/19 закрито.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що спір у справі виник у сфері публічно-правових відносин, між юридичною-особою нерезидентом та суб`єктом владних повноважень внаслідок здійснення останнім державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону вод без достатніх на те правових підстав та у спосіб, не передбачений законами України, що належить до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, апелянт звертає увагу, що зазначена справа перебувала на перегляді, у Верховному Суді та як вбачається з постанови жодних сумнівів щодо належності цієї справи до адміністративної юрисдикції у Верховного Суду не виникало. Переглядаючи справу, Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норм права та у п. 44 вказав, що суд першої інстанції, встановлюючи обставини і вирішуючи спір під час нового розгляду справи має звернути увагу на низку важливих питань, зокрема: (а) щодо підстав перевірки; (б) щодо баластних вод; (в) щодо права Інспекції забороняти вихід судна з порту.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою. Відповідач зазначає, що у даному спорі розрахунок розміру шкоди не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, а такі дані розрахунку можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про стягнення сум збитків, в основу яких покладені згадувані дані розрахунки.

Також, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "АТІС" надало до суду відзив в якому просять ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п. 3, 6 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Згідно ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції зазначив, що правова оцінка претензії Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря № 100044 від 31.07.2018 року, як і дій щодо її пред`явлення, може бути предметом розгляду в межах вирішення спору щодо оскарження відповідного рішення, прийнятого, у зв`язку з невиконанням означеної претензії, зокрема, рішення Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря від 31.07.2018 року про заборону на вихід судна «BW ACORN», IMO 9548586 з морського порту «Южний», у зв`язку з заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу та несплатою штрафів чи претензій за порушення природоохоронного законодавства України на суму 17305,68 доларів США та неподанням гарантії про відшкодування збитків Державній екологічній інспекції України або її територіальному органу, оскільки саме означене рішення може зумовлювати порушення прав позивача, та як наслідок слугувати підставою для звернення до суду з відповідним позовом щодо його оскарження. Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (Держекоінспекція), у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема:

- складання протоколів про адміністративні правопорушення та розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом;

- пред`явлення претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря, як територіальний орган Держекоінспекції, є суб`єктом владних повноважень, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю). Саме з позиції державного нагляду цей відповідач вчинив дії, які оскаржуються у цій справі позивачем.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Поняття «суб`єкт владних повноважень» визначено ст. 4 КАС України, згідно з якою це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється Держекоінспекцією - центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля.

Згідно п.2 розділу II Положення про морські екоінспекції, Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства у тому числі про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, зокрема щодо проведення навантажувально-розвантажувальних операцій у портах, портових пунктах та на рейдах.

Отже, спір у цій справі виник у сфері публічно-правових відносин, між юридичною-особою нерезидентом та суб`єктом владних повноважень внаслідок здійснення останнім державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону вод без достатніх на те правових підстав та у спосіб, не передбачений законами України, що належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку судової колегії дії відповідача щодо пред`явлення претензії слід тлумачити у більш ширшому розумінні, аніж одну дію, оскільки вони включають зокрема наступні взаємопов`язані та похідні одна від іншої дії здійснення екологічного контролю судна, а саме відбір проб вод, дослідження відібраних проб, прийняття рішення про заборону на вихід судна з морського порту, пред`явлення претензії.

Зазначена правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду, який переглядаючи цю справу у своїй постанові від 19.10.2020 року зазначив, зокрема, що дії відповідача є взаємопов`язаними, послідовними та похідними одна від іншої, а саме: здійснення екологічного контролю (перевірка судна); відбір проб ізольованого баласту; дослідження відібраних проб; розрахунок збитків; оформлення претензії; рішення Інспекції про заборону на вихід судна з морського порту в зв`язку з заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу та несплатою штрафів чи претензій за порушення природоохоронного законодавства України. Такі дії мають учинятися на підставі та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предметом розгляду у цій справі є тільки претензія Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря №100044 від 31.07.2018 р., правова оцінка якої може бути предметом розгляду виключно в межах вирішення спору щодо оскарження відповідного рішення, прийнятого у зв`язку з невиконанням претензії, зокрема рішення Держекоінспеції Західного регіону Чорного моря від 31.07.2018р. про заборону на вихід судна з морського порту «Южний».

Правовий алгоритм стягнення збитків, завданих навколишньому середовищу, передбачає, що у разі відхилення претензії, органи Державної екологічної інспекції України звертаються до суду з відповідним позовом до власника судна про стягнення збитків. Під час розгляду справи за таким позовом суд перевіряє, зокрема, чи було вчинено правопорушення, чи завдано збитки та який їх розмір. Судовий порядок стягнення збитків дає можливість суб`єкту господарювання захиститися від необґрунтованих вимог.

На стадії оформлення та пред`явлення претензії у адресата претензії не виникають обмеження або перешкоди у здійсненні своєї нормальної господарської діяльності.

Однак заборона виходу судна з порту у зв`язку із несплатою суми збитків вимушує судновласника сплатити суму претензії. Після сплати суми, зазначеної у претензії, у Інспекції відпадає необхідність звертатися до суду. Зазвичай, добровільна сплата претензійної суми свідчить про згоду з претензією, при цьому судновласник міг би відхилити претензію, якщо вважав її безпідставною. Однак претензія у цій справі мала б наслідком заборону виходу судна з порту. А це, своєю чергою, призводить до збитків від простою та низки інших негативних наслідків. Тому сплату претензійної суми за таких вимушених для позивача обставин не можна назвати добровільною або такою, що свідчить про згоду із претензією.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи, відповідно до ст. ст. 242 та ч. 5 ст. 353 КАС України.

Належність цієї категорії справ до юрисдикції адміністративних судів підтверджується також актуальною судовою практикою, зокрема постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 року по справі № 916/2385/20, якою залишено в силі рішення Південно-Західного господарського суду від 21.10.2020р., яким було відмовлено іноземному судновласнику CAMARO S.A. у стягнені з Державної екологічної інспекції в Одеській області за рахунок державного бюджету 84 746,89 гривень, сплачених як збитки, заподіяні державі внаслідок порушення законодавства з питань охорони внутрішніх морських вод та територіального моря.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів визнання адміністративним судом протиправними, взаємопов`язаних, послідовних та похідних одна від іншої дій Державної екологічної інспекції Північно-західного регіону Чорного моря, а саме: здійснення екологічного контролю (перевірка судна): відбір проб ізольованого баласту; дослідження відібраних проб; розрахунок збитків; оформлення претензії; тощо.» Колегія судів апеляційного господарського суду також погодилась з висновком господарського суду першої інстанції про недоведення позивачем належними та допустимими доказами факту протиправної поведінки органа державної влади, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення шкоди. При цьому, господарський суд зазначив, що оцінка правомірності дій екологічної інспекції може бути надана господарським судом виключно в межах позову саме екологічної інспекції до іноземного судновласника про стягнення збитків у разі невідшкодування. У іншому випадку, надання такої оцінки не відноситься до компетенції господарського суду.

Такі висновки Південно-Західного апеляційного господарського суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.10. 2020 року по цій справі, у п.28 якої зазначено, що правовий алгоритм стягнення збитків, завданих навколишньому середовищу, передбачає, що у разі відхилення претензії, органи Державної екологічної інспекції України звертаються до суду з відповідним позовом до власника судна про стягнення збитків. Під час розгляду справи за таким позовом суд перевіряє, зокрема, чи було вчинено правопорушення, чи завдано збитки та який їх розмір. Судовий порядок стягнення збитків дає можливість суб`єкту господарювання захиститися від необґрунтованих вимог.

Таким чином, справи у спорах між іноземними судновласниками та органами Державної екологічної інспекції України про визнання дій останніх протиправними та стягнення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної такими протиправними діями поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно ч.3 ст.242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року не відповідає, оскільки вирішуючи питання про закриття провадження у справі, судом не надана оцінка доводам позивача, викладених у запереченнях від 26.10.2021 року проти клопотання про закриття провадження у цій справі.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем заявлена вимога про визнання протиправними саме дій відповідача щодо пред`явлення претензії, а не претензії, тобто вчинення відповідачем цілого ряду взаємопов`язаних та похідних дій щодо пред`явлення претензії та стягнення на користь позивача в особі ТОВ «АТІС» за рахунок Державного бюджету грошових коштів, однак цим аргументам позивача у оскаржуваній ухвалі взагалі не надана будь-яка правова оцінка. При цьому якщо оцінювати обставини цієї справи, то сплата суми претензії зовсім не свідчить про визнання претензії. Спір щодо наявності правопорушення, за яке пред`явлено претензію залишається, а судновласник і далі вважає, що його права було порушено.

З огляду на вищевикладене, сама собою претензія безпосередньо не породжує негативних наслідків для юридичної особи. Однак такі наслідки, зокрема у вигляді обмеження господарської діяльності, породжують рішення про заборону судна на вихід з порту, яке ґрунтується на претензії.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 420/10719/20.

Отже, судова колегія дійшла до висновку, що спір у справі виник у сфері публічно-правових відносин, між юридичною-особою нерезидентом та суб`єктом владних повноважень внаслідок здійснення останнім державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону вод, що належить до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позивачем вимоги підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, не надано оцінки доводам всіх аргументів учасників справи та порушенні норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу BW DRY CARGO SHIPS LIMITED [Бі.Ві Драй Карго Шипс Лімітед] задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстацнії.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст складено та підписано 24.12.2021 року

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець