Справа № 420/19786/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,) Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправною та скасування вимоги від 28.09.2021 №Ф-27230-51 про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду із позовом звернулася ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС),у якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача №Ф-27230-51 від 28.09.2021 року про сплату боргу (недоїмки) на суму 22871,20 грн.

Позивачка зазначила, що з даних її електронного кабінету як платника податків значиться інформація про нарахування єдиного внеску як ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю. Оскаржувана вимога сформована відповідачем з 2018 року.

Проте ГУ ДПС раніше було сформовано вимогу №Ф-27230-51 від 11.11.2020 року про сплату боргу (недоїмки) на суму 19571,20 станом на 31.10.2020 року та оскаржена нею до суду.

Рішенням суду від 17.07.2021 року, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, вимога визнана протиправною та скасована. При цьому судом встановлено, що така заборгованість була неправомірно нарахована за період з 08.05.2018 року по 11.11.2020 року. В силу приписів ч.4 ст.74 КАС України вказані обставини не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені обставини. Проте позивач ще раз зазначила про те, що у період до 26.04.2018 року працювала за трудовим договором в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» яке сплачувало страхові внески як підприємство-роботодавець.

У період з 27.04.2018 по 07.05.2018, що становить 5 робочих днів позивач маючи адвокатське свідоцтво діяльності як адвокат не здійснювала, а тому у вказаний період не була суб`єктом сплати єдиного внеску у розумінні Закону 2464.

Маючи право на зайняття адвокатською діяльністю у період з 08.05.2018 по 28.02.2019 позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону 2464 була звільнена від сплати за себе єдиного внеску.

Із 01.03.2019 року позивач працює юрисконсультом за трудовим договором у ТОВ «ПІ ЕНД ОУ МЕРІТАЙМ ЮКРЕЙН», а тому у відповідності до ч. 6 ст. 4 Закону 2464, також звільняється від сплати єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що адвокат, який працює за трудовим договором, одночасно перебуває у двох статусах: з одного боку - найманого працівника, який працює за трудовим договором, а з іншого - адвоката, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Згідно частини 6 ст. 4 Закону №2464-У, особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за ті місяці звітного періоду, за які роботодавцем за них було сплачено страховий внесок у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Позивач також посилається на правові висновки Верховного Суду у постановах від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та від 5 березня 2020 року у справі № 824/509/19-а , згідно з якими особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Наявність в особи Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує її право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

У постанові від 27 травня 2020 року у справі № №500/576/19 Верховний суд також вказав, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником. Такий висновок випливає із буквального тлумачення положень підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 26.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач надав відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначив, що станом у ФОП ОСОБА_1 в ІКП по єдиному внеску з технологічним кодом 71040000 рахувався борг, який виник згідно щоквартальним нарахуванням, у тому числі: - за 2, 3 та 4 квартали 2018 року - 1638,12 грн, 2457,18 грн та 2457,18 грн (як фізичній особі-підприємцю); також за 3 та 4 квартали 2018 року - 1638,12 грн та 2457,18 грн (як фізичній особі, яка займається професійною незалежною діяльністю); - 2019 році щоквартально нараховано по 2754,18грн; у 2020 році нараховано у 1 кварталі 2078,12грн, у 2 кварталі 1039,06грн, у 3 кварталі 3178,12 грн, у 4 кварталі 3300грн.

Всього за період 08.05.2018 - 31.01.2021 позивачем сплачено 8388,6 грн. Різниця несплаченого єдиного внесу за цей період складає 22871,2 грн. Таким чином, станом на 31.01.2021 року заборгованість з єдиного внеску у платника становить 22871,20 грн.

Представник відповідача наводить правові норми ПКУ, Законів України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та вважає, що особи, які проводять незалежну професійну діяльність та одночасно є найманими працівниками не звільняються від сплати ЄСВ за себе, якщо вони застраховані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

Справа розглянута у порядку письмового провадження.

Спірні правовідносини виникли з підстав нарахування та сплати єдиного внеску.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до підпункту 2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 3, 10 ч. ст. 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

В ст.4 Закону наведений перелік платників єдиного внеску.

Статтю 4 Закону №2464-VI доповнено ч.5 згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» №592-IX від 13.05.2020 року, якою передбачено, що особи, зазначені у п.5 ч.1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за умови взяття їх на облік фізичних осіб - підприємців та провадження ними одного виду діяльності одночасно як осіб, зазначених у пунктах 4 і 5 ч.1 цієї статті. А також доповнено ч.1 ст.5 Закону №2464-VI абзацом 13, відповідно до якого, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у податковому органі як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» №592-IX від 13.05.2020 року набрав чинності з 1 січня 2021 року.

Проте до 01.01.2021 року порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом №2464-VI не був передбачений та відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в статусі ФОП та особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, види діяльності якої співпадали, законом не були врегульовані.

Між тим, правовий висновок щодо вказаних спірних правовідносин був сформований Верховним Судом.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з висновками Верховного Суду у постановах від 27.11. 2019 року ( справа № 160/3114/19), від 05.03.2020 року (справі № 824/509/19-а), від 27.05. 2020 року (справа № №500/576/19) особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Наявність в особи Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує її право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Оособа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 21.03.2018 отримала свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю №003221, а також 08.05.2018 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування (вид діяльності за КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права»), у зв`язку з чим перебувала на обліку в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування та як фізична особа, що займається незалежною професійною діяльністю.

28.02.2019 року позивач припинила діяльність як фізична особа-підприємець та з 01.03.2019 року працює у ТОВ «ПІ ЕНД ОУ МЕРІТАЙМ ЮКРЕЙН» на посаді юрисконсульта.

ГУ ДПС сформовано вимогу №Ф-27230-51 від 11.11.2020 року про сплату боргу (недоїмки) на суму 19571,20 грн.

Позивач не погодившись з вказаною вимогою оскаржила її до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 року по справі №420/3592/21 позов ОСОБА_1 задоволений. Визнана протиправною та скасована вимога Головного управління ДПС в Одеській області від 11.11.2020 №Ф-27230-51 про сплату боргу (недоїмки) на суму 19571,10 грн.

Згідно зі змістом рішення суду від 13.07.2021 року вимога, яка визнана протиправною та скасована, сформована за період 08.05.2018-11.11.2020 року.

У наданому до суду відзиві по даній справі зазначено, що оскаржувана позивачем вимога № Ф-27230-51 від 28.09.2021 року про сплату боргу (недоїмки) на суму 22871,20 грн охоплює період, якій буд предметом дослідження у суді по справі №420/3592/21 та нараховано додатково єдиний внесок за 4 квартал 2020 року.

Вказані обставини свідчать про очевидну протиправність дій відповідача та сформованої ним вимоги №Ф-27230-51 від 28.09.2021 року.

Частиною 4 ст.78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Визнавши протиправною вимогу від 11.11.2020 №Ф-27230-51 про сплату боргу (недоїмки) на суму 19571,10 грн судом в рішенні зазначено, що позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, тобто платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Позивачем до суду надано докази сплати нею єдиного внеску у розмірі не менше мінімального страхового внеску, що не заперечується відповідачами. Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які провадять незалежну професійну діяльність, та які одночасно зареєстровані як ФОП в межах одного виду діяльності, спричиняє подвійну його сплату, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Крім того, судом було встановлено, що позивач з 01.03.2019 працевлаштована юрисконсультом у ТОВ «ПІ ЕНД ОУ МЕРІТАЙМ ЮКРЕЙН» тобто з 01.03.2019 є найманим працівником. З 03.2019 роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується ГУ ДПС та підтверджується індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 .

По даній справі також встановлено, що позивач продовжує роботу на вказаному підприємстві, є найманим працівником, тобто роботодавець сплачує за неї єдиний внесок. Вказані обставини не спростовані відповідачем.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 12, 139, 242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправною та скасування вимоги від 28.09.2021 року №Ф-27230-51 про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 28.09.2021 року №Ф-27230-51 про сплату боргу (недоїмки) на суму 22871,20 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України..

Суддя Е.В. Катаєва