Справа № 640/20702/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року м. Київ № 640/20702/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні), адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також- позивач) з позовом до Державної міграційної служби України (далі також - Відповідач 1), Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області (далі також - Відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок №250/2016 службового розслідування за фактом оформлення паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Головним Управлінням ДМС України в Харківській області 01.11.2016 року, яким визнано недійсним паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , оформлений 02.12.2014 року Комінтернівським РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати висновок №250/2016 службового розслідування за фактом оформлення паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений ДМС України 01.11.2016 року, яким визнано недійсним паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , оформлений 02.12.2014 року Комінтернівським РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДМС України в Харківській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Українське бюро Інтерполу, підрозділи Головних управлінь, Управлінь Державної міграційної служби України в областях про скасування висновку службового розслідування №250/2016 від 01.11.2016 року та про дійсність паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , оформленого 02.12.2014 року Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вилучити відомості про визнання недійсним цього паспорта із відповідної бази даних Державної міграційної служби України та із Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державного демографічного реєстру;

- визнати протиправним та скасувати висновок службової перевірки підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Головним Управлінням ДМС України в Харківській області 17.02.2017 року, яким визнано недійсним паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року, орган, що видав - 6315, оформлений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати висновок службової перевірки підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений ДМС України 24.02.2017 року, яким визнано недійсним паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року, орган, що видав - 6315, оформлений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДМС України в Харківській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Українське бюро Інтерполу, підрозділи Головних управлінь, Управлінь Державної міграційної служби України в областях про скасування висновку службової перевірки від 17.02.2017 року та про дійсність паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року, орган, що видав - 6315, оформлений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вилучити відомості про визнання недійсним цього паспорта із відповідної бази даних Державної міграційної служби України та із Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державного демографічного реєстру.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачами не було проінформовано останнього про визнання недійсним (анулювання) його паспорту громадянина України та паспорту громадянина для виїзду за кордон та про вчинення таких дій він дізнався вперше лише 27.05.2020 року, намагаючись придбати авіа квиток на міжнародний авіа рейс до України, йому вперше стало відомо про виникнення проблеми з його паспортами. В червні 2020 року, після одержання у відповідь на адвокатський запит листа Адміністрації ДПС України від 16.03.2020 року та листа ДМС України від 18.06.2020 року, Позивач вперше офіційно дізнався про визнання Відповідачами недійсними його паспортів. Позивач вважає, що оскаржуваний висновок є протиправним та підлягає скасуванню, позаяк ґрунтується на безпідставних сумнівах відповідачів щодо належності позивача до громадянства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, в якій встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху, в якій встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач у встановлений строк недоліки позовної заяви усунув, тому суд визнав подану позовну заяву і додані до неї матеріали достатніми для відкриття провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Через канцелярію суду 17.12.2020 року Відповідачем 2 подано відзив, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, зазначено, що підтвердити або спростувати факт оформлення набуття позивачем громадянства України на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" неможливо, оскільки копія довідки від 31.05.2011 року № 10/А-45 про реєстрацію особи громадянином України, згідно з рішенням ГУ МВС України в АР Крим громадянина ОСОБА_2 (батька позивача), що подавалася позивачем до заяви-анкети про оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, видавалася Головним управлінням Державної міграційної служби в АР Крим, яка зараз є тимчасово окупованою територією України. Будь-які документи, що підтверджують факт проживання батька чи матері позивача на території України відсутні. А тому, факт набуття громадянства України батьками позивача та позивача разом з батьком, справжність довідок про реєстрацію осіб громадянами України підтвердити неможливо. Щодо визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року, оформленого на ім`я ОСОБА_1 , то відповідно до висновку службового розслідування №250/2016 від 01.11.2016 року паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано таким, що оформлений з порушенням вимог чинного законодавства. Таким чином, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року, відповідно до підпункту 8 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152, визнано недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню у встановленому порядку. Відповідно про що складено висновок ГУ ДМС України в Харківській області від 17.02.2017 року. Відповідач 2 просить відмовити повністю у позові.

17.12.2020 року через канцелярію суду Відповідачем 1 подано відзив, в якому, заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим та безпідставним, оскільки передумовою для оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон є набуття особою громадянства у визначеному законодавством порядку. У відповідності до пункту 10.4 Порядку № 320 погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти, зокрема, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України. У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок. Також, відповідач зазначає, що підтвердити або спростувати факт прийняття рішення Головним управлінням Державної міграційної служби в АР Крим від 31.05.2011 року № 10/А-45 щодо набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивачем), ОСОБА_2 , 1962 р.н. (батька позивача), ОСОБА_3 , 1975 р.н. (матері позивача) на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" та видачу їм у 2011 році ГУ Державної міграційної служби в АР Крим довідок про реєстрацію особи громадянином України, неможливо через те, що Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією України. Відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

24.12.2020 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив відповідача 1, де зазначено, що відсутність документів, покладених в оскаржуваному висновку, свідчить про його необґрунтованість та протиправність та просить під час розгляду позову врахувати наведені пояснення, міркування та аргументи, якими позивач відхиляє заперечення відповідача 1, викладені у відзиві на адміністративний позов. Через канцелярію суду 02.09.2021 року представником позивача подано клопотання про прискорення розгляду справи.

Згідно з частиною восьмою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, документований паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 02.12.2014 року, та паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданим 08.12.2014 року Комінтернівський РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області.

Громадянство України було набуто позивачем у неповнолітньому віці одночасно з його батьком ОСОБА_2 відповідно до рішення ГУ МВС України в АР Крим від 31.05.2011 року.

В березні 2013 року позивач разом з батьками переїхав для проживання до міста Харкова, де 12.03.2013 року їх було зареєстровано у власному житлі за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

15.04.2013 року позивач був документований проїзним документом дитини НОМЕР_6, виданим органом 6301 (м.Харків). Паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримав 02.12.2014 року, який виданий Комінтернівський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області за місцем своєї реєстрації у зв`язку із досягненням 16-ти річного віку.

Паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 отримав 08.12.2014 року, виданий Комінтернівський РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, було оформлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Листом ДМС України від 18.06.2020 року (копія наявна в матеріалах справи), на адвокатський запит вперше повідомлено позивачу про те, що за результатами службових розслідувань паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 було визнано недійсним рішенням ГУ ДМС України в Харківській області (Відповідач 2) від 01.11.2016 року, а паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 було визнано недійсними рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 17.02.2017 року. При цьому, відомостей про інформування позивача щодо зазначених рішень в ДМС відсутні. Листом Адміністрації ДПС України від 16.06.2020 року повідомлено про внесення до бази даних недійсних документів відомостей про паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 на підставі листа ГУ ДМС України в Харківській області (копія наявна в матеріалах справи).

Листом від 29.12.2016 року № 15/12216, було скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку Слобідського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області.

В матеріалах справи наявні документи: копія довідки №10/А-44 від 31.05.2011 року про реєстрацію ОСОБА_3 (матері позивача) громадянином України; копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 ; копії довідки №10/А-45 від 31.05.2011 року про реєстрацію ОСОБА_2 (батька позивача) та позивача громадянами України ОСОБА_1 ; копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_2 ; копія листа ГУ ДМС України в АР Крим від 02.04.2013 року про підтвердження факту набуття позивачем та його батьками громадянства України.

Листом ДМС України від 17.07.2020 року, відповідно до якого відомості щодо рішень про набуття громадянства ОСОБА_1 за територіальним походженням, прийняті ГУ ДМС України в АР Крим, та матеріали відповідних проваджень зберігались в ГУ ДМС України в АР Крим. При, цьому, оскільки підрозділи ГУ ДМС України в АР Крим, у зв`язку з тимчасовою окупацією, не здійснюють свою діяльність, провести перевірку щодо оформлення ОСОБА_1 громадянства України та надати копії матеріалів не вбачається можливим.

Згідно із матеріалами справи, Головним Управлінням ДМС України в Харківській області складено висновок службового розслідування з підстав документування паспортом громадянина України від 01.11.2016 року №250/2016, яким паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 10.4 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 року №320, визнано таким, що оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, підлягає влученню та знищенню у встановленому порядку.

Також, відповідно до матеріалів справи, 24.02.2017 року Державна міграційна служба України затвердила висновок службового розслідування від 17.02.2017 року з підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Головним управлінням Державної міграційної служби в Харківській області 01.11.2016 року №250/2016 року.

Вказаним висновком паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року, відповідно до підпункту 8 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 (із змінами в редакції Постанови КМУ №1001 від 16.11.2016 року), визнано недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню у встановленому порядку; передбачено вжити відповідних заходів щодо виявлення та вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року, виданого органом 6315 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проінформувати Адміністрацію Державної прикордонної служби України про визнання паспорту таким, що оформлений з порушенням вимог чинного законодавства; серед іншого, інформувати підрозділи Головних управлінь, Управлінь ДМС України в областях про визнання паспорту недійсним. Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо складення та затвердження спірних висновків, позивач звернувся до суду з даним позовом. Щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд звертає увагу, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Частинами першою, другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що вказаною статтею визначено строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду представником позивача зазначено, що позивач дізнався про визнання недійсним (анулювання) його паспорту громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон вперше лише 27.05.2020 року, коли він намагався придбати авіа квиток на міжнародний авіа рейс до України. Оскільки він в кінці грудня 2014 року на тривалий час виїхав за кордон у зв`язку із працевлаштуванням і в Україну не повертався.

У зв`язку із викладеним, у червні 2020 року представником позивача направлено адвокатський запит до відповідача про надання інформації з даних обставин відносно позивача.

Листом ДМС України від 18.06.2020 року (копія наявна в матеріалах справи), на адвокатський запит вперше повідомлено позивачу про те, що за результатами службових розслідувань паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 було визнано недійсним рішенням ГУ ДМС України в Харківській області (Відповідач 2) від 01.11.2016 року, а паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 було визнано недійсними рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 17.02.2017 року. При цьому, відомостей про інформування позивача щодо зазначених рішень в ДМС відсутні.

Позивач вперше міг дізнатися лише 27.05.2020 року, а офіційно дізнався про визнання Відповідачами недійсними його паспортів в червні 2020 року.

Отже, представник позивача просить вважати початком строку звернення до суду із цим позовом з 27.05.2020 року.

Дослідивши докази, долучені представником позивача в обґрунтування заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача з наступних підстав.

Як вбачається із відповіді на адвокатський запит 18.06.2020 року ДМС України зазначено про відсутність інформації про інформування позивача відносно зазначених рішень.

Також, згідно листа ГУ ДМС України в Харківській області від 03.07.2020 року №6301.6.4-11527/63.3-20 на адвокатський запит від 24.06.2020 року № 520, зазначено, про надіслання завірених належним чином копії службових перевірок відносно паспортів ОСОБА_1 .

Відповідачем не надано жодного доказу направлення та отримання ОСОБА_1 , інформації щодо рішень ГУ ДМС України в Харківській області про визнання недійсними паспорту громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Суд зауважує, що у відзиві відповідачами також не спростовано й твердження представника позивача про те, що позивачу стало відомо про існування оскаржуваних у цій справі рішень лише 27.05.2020 року та офіційно після отримання відповіді на адвокатський запит представника позивача, яким і повідомлено позивачу про наявність останніх лише 18.06.2020 року.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі також - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейським Судом з прав людини вказано, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Проте, у межах розгляду справи №640/20702/20 позивачем визнано пропуск строку звернення до суду, який обґрунтовано причинами, які на думку суду, впливали на об`єктивну неможливість звернення до суду у відповідний процесуальний строк, що, у відповідності до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, надає право позивачу на звернення до адміністративного суду із позовом.

З огляду на викладене, суд вважає, що поновлення строку звернення до суду за даних обставин є дотриманням права позивача на доступ до правосуддя та права заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви, відповіді на відзиви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, є Закон України "Про громадянство України" (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами частини першої статті третьої Закону України "Про громадянство України" визначено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України (пункт 1 частина перша стаття 5 Закону України "Про громадянство України"). Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про громадянство України", громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства (частина перша статті 8 Закону України "Про громадянство України").

У силу статті 21 Закону України "Про громадянство України", рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 року №320 затверджено Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (надалі - Порядок №320), чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин. Пунктом 10.4 Порядку №320 передбачено, що погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти: які обмінюються у зв`язку зі зміною (переміною) прізвища, імені та по батькові; у разі встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); у разі непридатності паспорта для користування (пошкодження з різних причин, утрата фотокартки); осіб, громадянство України яких припинено; знайдені, замість яких видано нові; померлих громадян; зіпсовані під час заповнення; оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України; не отримані власником протягом року.

У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства керівником територіального органу (територіального підрозділу) проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок у двох примірниках, який надсилається до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу ДМС України. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС України, другий - у територіальному органі (підрозділі).

Якщо паспорт, який підлягає знищенню, видавався іншим територіальним підрозділом, до цього територіального підрозділу надсилається повідомлення за формою, наведеною у додатку 21 цього Порядку.

У випадках знищення паспортів, зіпсованих при заповненні, у Книзі обліку проставляється відмітка про псування паспорта із зазначенням номера і дати затвердження акта про знищення паспорта, а в графі 1 наклеюється вирізка з бланка паспорта громадянина України, де зазначено серію і номер паспорта.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (надалі - Порядок №302, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 39 Порядку №302, за наявності підстав, зазначених у цьому Порядку, раніше виданий паспорт підлягає вилученню, поверненню державі, знищенню або тимчасовому затриманню.

Забороняється вилучення в особи паспорта, крім випадків, передбачених законом, зокрема взяття паспорта в заставу (пункт 43 Порядку №302). Територіальні органи чи територіальні підрозділи ДМС мають право вилучити, а також тимчасово затримати паспорти, які оформлені з порушенням вимог законодавства, підроблені, або в інших випадках, передбачених законом. Під час вилучення або тимчасового затримання паспорта складається відповідний акт встановленого МВС зразка та видається відповідна довідка (пункт 44 Порядку №302).

Приписами пункту 45 Порядку №302 передбачено, що паспорт вважається недійсним у разі: 1) коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); 2) встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для подальшого використання; 4) припинення особою громадянства України; 5) коли він заявлений як втрачений або викрадений; 6) смерті особи, якій було видано паспорт; 7) підпункт 7 пункту 45 виключено; 8) оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства. Згідно з даними висновку службового розслідування від 01.11.2016 року № 250/2016 вбачається, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 оформлений 02.12.2014 року Комінтернівським РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 16-річного віку на підставі свідоцтва про народження виданого Департаментом цивільних справ м. Рамалла, Палестинська територія.

До заяви про видачу паспорту було долучено наступні документи:

- копію свідоцтва про народження, виданого 08.10.2014 року Палестинською владою Міністерства внутрішніх справ Департаменту громадських справ на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- копію довідки №10/А-44 про реєстрацію особи громадянином України, виданої 31.05.2011 року ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_3 ;

- копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 04.06.2011 року Залізничним РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- копію довідки №10/А-45 про реєстрацію особи громадянином України, виданої 31.05.2011 року ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_2 ;

- копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 04.06.2011 року Залізничним РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- відповідь з ГУ ДМС в АР Крим за вих.№01-01/вх.1878 від 02.04.2013 року на запит ГУ ДМС України в Харківській області (вих. №3/2 від 22.02.2013 року) щодо підтвердження прийняття рішення ГУ МВС України в АР Крим від 31.05.2011 року про реєстрацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженки Лівії та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Саудівської Аравії, разом із сином ОСОБА_1 1998 р.н., громадянинам України на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України", та видачі їм довідок №10/А-44 та №10/А-45 від 31.05.2011 року. Відповідно до пункту 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року №152 (далі також - Порядок №152), паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Пунктом 8 частини першої пункту 55 Порядку № 152 визначено, що паспорт для виїзду за кордон вважається недійсним та знищується, окрім іншого, в разі оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства. Згідно з пунктом 56 Порядку № 152, у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон з порушенням вимог законодавства керівник територіального органу чи підрозділу ДМС проводить службове розслідування. За результатами розслідування складається висновок у двох примірниках, який надсилається до ДМС для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу апарату ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, другий - у територіальному органі або підрозділі ДМС.

Так, з висновку службового розслідування від 17.02.2017 року вбачається, що до сектору централізованого оформлення документів ГУ ДМС України в Харківській області (Слобідській) з питання оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, звернувся 08.12.2014 року громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рамалла, Палестина.

Для оформлення паспорта для виїзду за кордон позивачем надано відповідні документи, перелік яких на той час визначався пунктом 10 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (далі у тексті - Правила № 231, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме:

- копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 02.12.2014 року Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області;

- копію довідки матері №10/А-44 про реєстрацію особи громадянином України, виданої 31.05.2011 року ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_3 ;

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера;

- копію довідки батька №10/А-45 про реєстрацію особи громадянином України, виданої 31.05.2011 року ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_2 ;

- довідку Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Харківській області про відсутність у ОСОБА_1 підстав для тимчасової відмови у видачі паспорта;

- квитанції про сплату подвійного держмита, за послуги та вартість бланку.

На момент видання документів, місце проживання заявника було зареєстровано за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду заяви про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон 08.08.2013 року керівництвом ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про видачу ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року.

Слід зауважити, що необхідність подання довідки про набуття громадянства України не передбачалася у переліку документів, що подаються для оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, визначеного пунктом 10 Правил № 231. Однак, така довідка входила до обов`язкового переліку документів, визначеного пунктом 1.3 розділу І Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 року № 320, який своєю чергою був обов`язковим для пред`явлення при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до пункту 5.1. того ж Порядку іноземці та особи без громадянства, які набули громадянства України відповідно до законодавства України, отримують паспорти на підставі довідки про реєстрацію громадянином України, виданої територіальним органом. Відповідно до наданої копії довідки №10/А-45 про реєстрацію особи громадянином України, встановлено, що згідно з рішенням ГУ ДМС України в АР Крим від 31.05.2011 року, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із своїм сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув громадянство України за територіальним походженням на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

З тверджень відповідачів висновується, що підтвердити або спростувати факт прийняття рішення ГУ ДМС України в АР Крим щодо набуття громадянства України ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" та видачу йому у 2011 році довідки №10/А-45 від 31.05.2011 року про реєстрацію особи громадянином України не можливо через те, що Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією України, натомість суду не надано доказів неможливості отримання первинних документів, за якими ОСОБА_1 було набуто громадянство.

Суд зауважує, що в даному випадку, з копії довідки про реєстрацію особи громадянином України вбачається, що набуття громадянства України здійснено відносно іноземного громадянина.

В матеріалах справи інформація про народження або постійне проживання особи, її батьків або одного з них, діда чи баби, рідних (повнорідних та неповнорідних) брата чи сестри, сина чи дочки, онука чи онуки до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відсутня.

Враховуючи викладене, факт набуття громадянства України на підставі частини першої статті 8 України "Про громадянство України", справжність та підстави видачі довідки №10/А-45 про реєстрацію особи громадянином України від 31.05.2011 року, на підставі якої ОСОБА_1 отримано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 02.12.2014 року, а в подальшому, паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року, викликають обґрунтовані сумніви, оскільки набуття громадянства України особами - вихідцями з країн далекого зарубіжжя відбувається шляхом прийняття їх до громадянства України (натуралізації) відповідно до статті 9 Закону України "Про громадянство України" та оформлюється указами Президента України.

Суд зауважує, що станом на час видачі позивачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 02.12.2014 року та паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року документи, подані позивачем для отримання таких паспортів, сумнівів не викликали.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-III "Про громадянство України" (далі також - Закон № 2235-III, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2,

- з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3,

- з моменту внесення відмітки про громадянство України. Документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Статтею 8 Закону № 2235-ІІІ передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

В матеріалах справи не міститься жодних доказів, які б засвідчували факт постійного проживання ОСОБА_1 або його родичів, перелічених статтею 8 Закону № 2235-ІІІ, в Україні та території АР Крим до 24.08.1991 року. Також, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем було встановлено факт подання позивачем під час оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого позивач не мав права набути громадянство України.

Отримавши паспорт громадянина України ОСОБА_1 надалі добросовісно вважав, що ним додержано вимоги чинного законодавства щодо набуття громадянства України. Підтвердженням щодо добросовісності намірів підтвердження набуття громадянства України слугує довідка №10/А-45 від 31.05.2011 року про реєстрацію особи громадянином України, яка свідчить про набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України", копія заяви про видачу паспорта, яка містить відомості про документування позивача паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Натомість, тимчасова окупація АР Крим, на яку посилається відповідач в оскаржуваному висновку, сама по собі не може вважатися належною підставою для прийняття рішення про визнання недійсним паспортів позивача. Крім того, ця подія мала місце у 2014 році, у той час як рішення про визнання недійсним паспортів позивача прийнято відповідачем лише у 2016 році.

Крім того, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , а доказів, які б вказували на відсутність у позивача громадянства України відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не надано.

Суд також звертає увагу, на те, що твердження про неможливість підтвердження або спростування факту прийняття рішення Головним управлінням ДМС України в Автономній Республіці Крим щодо набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 на підставі Закону України "Про громадянство України" не можуть буди визнані судом як належним чином мотивовані, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях відповідачів та документально не підтверджені.

Так, відповідно до статті 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тому в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі № 640/21372/1, постанові від 24.04.2020 року у справі №640/2251/19. Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 по справі №640/13042/20.

З аналізу наведених обставин, суд доходить висновку, що паспорт громадянина України було отримано позивачем на підставі Закону України "Про громадянство України", а тому наявні всі правові підстави для задоволення частково позовних вимог.

Суд наголошує, що відповідно до статті 21 Закону № 2235-III рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей восьмої та десятої цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, однак за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

Предметом даної справи є оскарження протиправних рішень про визнання недійсним паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а питання законності і обґрунтованості рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України перебуває за межами цього судового розгляду. Зважаючи на обставини справи, а саме, мотивування відповідачами свого рішення про визнання паспорту недійсним наявністю сумнівів у набутті позивачем громадянства України, оскаржуване рішення за своєю правовою природою є похідним або від факту припинення громадянства України або від встановлення факту його оформлення з порушенням вимог законодавства. Законність та обґрунтованість рішення про оформлення набуття законодавства України за територіальним походженням має бути предметом відповідного службового розслідування та прийняття відповідного рішення компетентним органом у порядку, визначеному статтею 21 Закону України "Про громадянство України".

Проте, станом на час розгляду даної справи відсутні докази скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів з підстав, викладених в оскаржуваних висновках службових розслідувань, а тому, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування висновку №250/2016 службового розслідування за фактом оформлення паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасування висновку службової перевірки від 17.02.2017 року підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджених Державною міграційною службою України.

Разом з тим, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління ДМС України в Харківській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Українське бюро Інтерполу, підрозділи Головних управлінь, Управлінь Державної міграційної служби України в областях про скасування висновку службового розслідування №250/2016 від 01.11.2016 року і про дійсність паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 та про скасування висновку службової перевірки від 17.02.2017 року та про дійсність паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року, оформлений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також, вилучити відомості про визнання недійсним цих паспортів із відповідної бази даних Державної міграційної служби України та із Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державного демографічного реєстру, оскільки на підставі спірних висновків службового розслідування останні були повідомлені про недійсність паспорта громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон, на думку суду є передчасними, а відтак не підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що, виходячи з положень частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, має забезпечуватися у найбільш ефективний спосіб, який не суперечить закону.

Метою суду (правосуддя) є захист порушених прав, свобод та інтересів, належних безпосередньо особі, яка звертається за захистом (її суб`єктивних прав).

У даному випадку захист прав та інтересів позивача має бути забезпечений судом саме у такий спосіб, усуваючи перешкоди у реалізації позивачем законних прав та уникаючи при цьому будь-якого втручання в дискреційні повноваження тих суб`єктів владних повноважень, які компетентні на вчинення відповідних дій у зв`язку з виконанням ухваленого рішення суду.

Суд наголошує також, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання на всій території України усіма органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими та службовими особами, іншими фізичними особами, а невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 370 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, внаслідок отримання відповідного судового рішення стосовно скасування оскаржуваних висновків відповідачі матимуть підстави для вчинення дій, передбачених законом, для вилучення відомостей про визнання недійсними паспортів громадянина України, виданих на ім`я ОСОБА_1 20.11.1998 року з відповідних баз даних.

За підсумками розгляду справи, суд вважає наявними правові підстави для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування, не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного висновку з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наявної у матеріалах справи квитанції від 31.08.2020 року №0.0..1, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 3363,20 грн., що, з огляду на задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з Державної міграційної служби України та з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок службового №250/2016 розслідування підстав документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлений Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області 01.11.2016 року, та затверджений Державною міграційною службою України, яким визнано недійсним паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 02.12.2014 року.

3. Визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлений Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області 17.02.2017 року, та затверджений Державною міграційною службою України 24.02.2017 року, яким визнано недійсним паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 08.12.2014 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса останнього місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ,) за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 9, ) судовий збір у сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 (шістдесят) копійок.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса останнього місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківські області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) судовий збір у сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 (шістдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса останнього місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 );

Відповідач 1: Державна міграційна служба України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 9, );

Відповідач 2: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківські області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ).

Повне судове рішення складено 23.12.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна