Справа № 580/7983/21
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року справа № 580/7983/21
13 годин 55 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Фесенка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/7983/21
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [позивач - особисто]
до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) [ відповідач не прибув ]
про визнання незаконним та скасування індивідуального акта та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

06.10.2021 вх. 38779/21 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , просить:
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 27.09.2021 № 376;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 12.06.2002.
Ухвалою від 08.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання на 23.10.2021. Ухвалою від 23.10.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.11.2021. Ухвалою від 16.11.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.12.2021, 06.12.2021.
У обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 проходив службу за контрактом у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_4 . Звільнений у запас 23.10.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_5 , після звільнення залишений на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_4 . Наказом Командира військової частини НОМЕР_2 від 27.09.2021 № 376 позивача зі складом сімї (три особи) знято з квартирного обліку. Вважаючи наказ індивідуальний акт протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав і просив його скасувати, поновити порушене право. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином, правом подати відзив не скористався.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон №2011 визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно із статтею 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 12 Закону №2011 Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною 9 статті 12 Закону №2011 передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартиро-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні приписи закріплені у пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 08.03.2006 №1081. Житловий кодекс визначає, що житлове законодавство покликане сприяти забезпеченню права громадян на житло, ефективному використанню та охороні житлового фонду; право на житло забезпечується наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом (ст.1). Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів (ст.9). Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку (ст.40).
Дія пункту 9 статті 12 Закону №2011 безпосередньо пов`язується з тим, з якої саме із підстав, військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку за Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII та з урахуванням Закону №2262 (військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.
Відповідно до пункту 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 3804 військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №2232 (у редакції чинній на дату звільнення позивача) передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку. Згідно із частиною 6 статті 26 Закону №2232 визначено, що Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 02.11.2020 № 241 прапорщика ОСОБА_1 , командира відділення телекомунікаційного зв`язку взводу зв`язку військової частини НОМЕР_4 , звільненого з військової служби в запас наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 23.10.20120 № 52-рс за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону №2232. Календарна вислуга років у Збройних Силах станом на 01.11.2020 становить 25 років 09 місяців 07 днів, пільгова 26 років 11 місяців 21 день. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_7 від 12.06.2002 № 3, позивача поставлено на квартирний облік, складом сім`ї дві особи. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 13.06.2012 № 85, ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік, для поліпшення житлових умов до загальної черги складом сімї три особи з 12.06.2002.
Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 28.12.2017 № 109, ОСОБА_1 внесено в список осіб, які мають право на першочергове отримання жилого приміщення як учасника бойових дій з 28.12.2017.
Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 10.08.2021 № 125, ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи знято з квартирного обліку відповідно до ст. 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII - таке рішення ненормативного характеру на час вирішення спору є не скасованим і не зміненим. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.09.2021 № 376 прапорщика в запасі ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи знято з квартирного обліку.
Відповідно до довідки від 05.10.2021 № 4508 сім`я у складі позивача, ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ).
З огляду на соціальні гарантії держави та на вислугу на військовій службі понад 20 років, правомірні очікування щодо власного житла у позивача та членів його сім`ї, позивач відповідно до положень Закону №2011 з метою поліпшення житлових умов вважає, що має право на отримання житла для постійного проживання, у зв`язку з чим має право перебувати на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_4 , має право бути почутим і разом із членами сім`ї бути запрошений на засідання комісії про розгляд питання, що стосується інтересів позивача і членів його сім`ї у контексті принципу верховенства права і принципів доброго врядування під час здійснення діяльності суб`єктами публічної адміністрації.
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач звільнений з військової служби за підпунктом «а» пункту другого частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232, а саме у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 23.10.2020 № 52-рс.
У постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19 (ЄДРСР 88103211) зазначено, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, позаяк позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, мав на момент звернення до суду вислугу на військовій службі 20 років 3 місяці 19 діб, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 03.08.2007 за № 305 та першочерговій (УБД АТО) з 26.06.2015 за № 77, а тому має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
Верховний Суд у справі № п/909/243/18 акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову»: предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Неналежний спосіб захисту є самостійною підставою для відмови в позові в будьяких правовідносинах, ВП ВС у справі № 522/1528/15ц розмежувала превентивний та ефективний способи захисту.
Згідно Кодексу адміністративного судочинства України (частина 1 статті 77) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень передбачає, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Відповідно до ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Норми та порядок передачі державного житлового фонду в приватну власність громадян регулює Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Житловий кодекс. Матеріали справи не містять доказів у контексті реалізації принципу змагальності щодо того, що позивачем використовується для проживання житлове приміщення, яке не належить приватизації та/або не було використано право на безоплатну приватизацію житла з використанням житлових чеків, позаяк кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно у межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Відповідно до абз. 1 пункту 2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 за № 24/20337 передбачено: військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла. Згідно з пунктом 2.19 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, які не зазначені в абз. 1 пункту 2.17 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01.01.2005 (крім випадків, вказаних у пункті 2.18 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством. Норми Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями також передбачають підстави для залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, з огляду на підстави звільнення його в запас та наявний строк вислуги.
Правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 752/5881/15-ц (провадження 14-169цс18), постановах Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 683/2725/18 (провадження № 61-16830св19), від 03.11.2020 у справі № 689/438/19 (провадження № 61-314св20), від 24.02.2021 у справі № 460/6032/18 (провадження № 61-15707св20).
Частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, стаття 6 § 1 ЄКПЛ вимагає від суду винесення ефективного рішення. Принцип stare decisis правовий принцип, за яким судді зобов`язані поважати прецедент, встановлений попередніми рішеннями.
Судом встановлено, що у наказі від 27.09.2021 №376 "про зняття військовослужбовців з квартирного обліку, військової частини та підпорядкованих підрозділів" йдеться про протокол житлової комісії №125 (зазначена стаття 12 як підстава без конкретизації норми права - без частини, абзацу) і статтю 12 (в редакції на день звільнення 01.11.2020) Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без деталізації конкретної частини цієї статті як підстави постановленого наказу.
Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Оцінюючи дії відповідача щодо зняття позивача з усім складом сім`ї з квартирного обліку за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, встановлений законами України. Стосовно позовної вимоги про поновлення позивача на квартирному обліку суд зазначає, що правові підстави обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, визначаються статтями 36-40 ЖК УРСР. Суд під час вирішення спору не підміняє зміст (сутність) і завдання діяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, інших суб`єктів, тому у цій частині вимоги належить відмовити.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Питання забезпечення житлом військовослужбовців та членів їхніх родин, включаючи звільнених, регулюється чинним законодавством та зокрема наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». Штатно-посадове житло це житло, що надається не військовому, а закріплюється наказом командира частини за певною посадою. Разом з рапортом на постійне житло військовослужбовець має право написати і рапорт на отримання службового житла. Проте це не стосується військовослужбовців, що звільнені з військової служби, членів їхніх сімей та військових, що не здали житло за попереднім місцем служби, що проходять військову службу в іншому гарнізоні (постанова Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19). Жилі приміщення або грошова компенсація надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла (постанова Верховного Суду від 08.04.2020 справа №683/2197/18). Верховний Суд зробив висновок, що системний аналіз норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 N 1081 (постанова Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №683/2197/18).
У зв`язку із викладеними обставинами позов належить задовольнити частково: визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 27.09.2021 № 376. У разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося під час розгляду питання, що стосується позивача, без його участі унаслідок протиправного зняття позивача з сім`єю з квартирного обліку у зв`язку із перебуванням на військовій службі та без обгрунтування підстав відмови, тому належним, правильним та ефективним способом захисту порушеного права буде зобов`язати відповідача організувати та повторно провести за участі ОСОБА_1 та членів його сім`ї засідання житлової комісії щодо розгляду питання про поновлення сім`ї відповідача на квартирному обліку.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позов особи, звільненої від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» задоволено повністю, а доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 27.09.2021 № 376.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 організувати за участі ОСОБА_1 та повторно провести засідання житлової комісії щодо поновлення сім`ї ОСОБА_1 на квартирному обліку.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Судові витрати не розподіляються.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];
відповідач: військова частина НОМЕР_2 [ АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ].
Судове рішення складене 10.12.2021.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА