Справа № 120/1020/21-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1020/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

21 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2021 року позивач звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" зареєстроване як юридична особа 07.02.2008 та перебуває на податковому обліку в контролюючому органі з 08.02.2008.

19.01.2021 начальником ГУ ДПС у Вінницькій області М.Суржиковим, з метою проведення перевірки з питань дотримання вимог ПК України та Законів України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального в Україні, керуючись статтями 20, 61, 62 на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 та на виконання вимог пункту 82.3 статті 82 ПК України, видано наказ № 115к "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр", яким наказано провести фактичну перевірку відповідача за адресою місця зберігання пального: Вінницька область, Тиврівський район, м. Гнівань, вул. Соборна, 85, паливний склад, з 21 січня 2021 року, терміном 10 діб, за період з 01.04.2020 року.

20.01.2020 на підставі зазначеного наказу посадовим особам ГУ ДПС у Вінницькій області Нагорній І.Ф. та ОСОБА_1 видано направлення на перевірку за № 103 та № 104.

Проте, 28.01.2021 контролюючим органом складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки, який зареєстрований 29.01.2021 за № 38/02-32-09-01-24/35558713.

Як наслідок, 29.01.2021 о 10:00 год ГУ ДПС у Вінницькій області стосовно ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" було прийнято рішення "Про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків".

У зв`язку з чим, 10.02.2021 позивач у загальному порядку звернувся до суду із даним адміністративним позовом з вимогою визнання обґрунтованим такого рішення від 29.01.2021 про застосування адміністративного арешту майна, а також прийняття рішення про накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача у банках, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України для накладення арешту на кошти відповідача, які перебувають на його рахунках, відкритих у банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Згідно п. 4.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

У пункті 94.2 цієї статті передбачені обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна, до яких згідно підпункту 94.2.3 віднесено таку обставину як: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з підпунктами 94.6.1 та 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 цього Кодексу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

При цьому, частиною другою пункту 94.6 статті 94 ПК України встановлено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Тобто, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном. Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Підпунктом 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України визначено, що припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з: відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Отже, системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для реалізації вказаного повноваження контролюючого органу щодо звернення до суду на предмет перевірки обґрунтованості накладеного арешту на майно протягом 96 годин з часу прийняття рішення про такий арешт статтею 183-3 КАС України передбачено право звернення до суду із відповідним поданням. Виключно у межах цього провадження суд наділений повноваженнями розглянути подання контролюючого органу у 96 годинний строк. Відтак, з огляду на сплив такого строку на дату розгляду даної справи, в суду відсутні підстави для задоволення позову у цій частині, так як такий арешт є припиненим відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України.

Аналогічна позиція із цього приводу викладена Верховним Судом у постановах від 25 травня 2018 року у справі N 820/2040/17, від 28 березня 2019 року у справі N П/811/1722/17, від 27 серпня 2019 року у справі N 520/11050/18, а також у постанові судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 16 грудня 2020 року справа N 820/5045/18 (адміністративне провадження N К/9901/1641/19/) та у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 820/3541/17, які враховуються судом при прийнятті даного рішення.

Таким чином, оскільки юридична дія власного рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 29.01.2021 про застосування адміністративного арешту майна платника податків у спірних правовідносинах припинена, а тому не може бути відновлена за будь-яких умов, адже за своїм характером та правовим змістом строк у 96 годин є присікальним і поновленню чи продовженню не підлягає.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для визнання обґрунтованим рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна в цьому випадку є безпідставною.

Даючи оцінку доводам апелянта з приводу наявності підстав для зупинення видаткових операцій платника податків на розрахункових рахунках у банках, які його обслуговують, колегія суддів зазначає наступне.

Верховним Судом у постанові від 27.05.2021 по справі № 820/3541/17 при аналізі співвідношення понять "арешт коштів на рахунках" (підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20, абзац другий пункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України) та "зупинення видаткових операцій на рахунках" (підпункт 20.1.31 пункту 20.1 статті 20, пункт 89.4 статті 89, пункт 91.4 статті 91 ПК України), зроблено висновок про те, що відповідно до норм Податкового кодексу України вони мають однакове значення з точки зору їх застосування як примусового заходу, тобто є тотожними поняттями для цілей регулювання податкових правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у редакції Закону України від 23 березня 2017 року N 1983-VIII зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Так, апелянт як на підставу для застосування адміністративного арешту активів відповідача у вигляді зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків позивач згідно п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України посилається на не допуск відповідачем працівників контролюючого органу до проведення перевірки, вказуючи при цьому на законність підстав для її проведення.

Верховний Суд у постанові від 26.06.2020 по справі № 280/2993/19 зазначив, що при розгляді вимоги щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків до предмета доказування входить, зокрема наявність підстав та дотримання порядку призначення контролюючим органом перевірки та прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна.

Тобто, колегія суддів зазначає, щоб зробити висновок про можливість застосування арешту коштів на рахунках платника, в межах даних правовідносин суду першочергово необхідно перевірити законність підстав для призначення і проведення фактичної перевірки відповідача згідно наказу № 115к від 19.01.2021.

Так, згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (пп. 80.2.1 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80);

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Отже, у випадку незаконності перевірки, усі наступні дії та рішення контролюючого органу, які пов`язані із такою перевіркою чи випливають із її наслідків не можуть вважатися правомірними.

Подібна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 16.02.2016 (справа № 826/12651/14), від 27.01.2015 (справа № 21-425а14) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2018 (справа № 1570/7146/12), від 24.10.2018 (справа № 808/1746/15) та від 04.02.2019 (справа № 807/242/14).

Таким чином, на переконання колегії суддів, якщо сам по собі наказ на проведення перевірки є незаконним, то, відповідно, недопуск платником податків посадових осіб контролюючого органу до перевірки в цьому випадку не може створювати для такого платника жодних негативних наслідків, в тому числі і щодо застосування адміністративного арешту його майна.

З матеріалів справи встановлено, що як підставу для проведення фактичної перевірки ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" у наказі ГУ ДПС у Вінницькій області від 19.01.2021. № 115к зазначено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, без наведення фактичних підстав для його застосування щодо зазначеного платника податків.

Тобто, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки відповідача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому позивач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього товариства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

На думку суду, для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України, особливо якщо такий пункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.

Подібна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 1440/2045/18.

Колегія суддів зазначає, що стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Так, відповідно до вимог пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, застосованого контролюючим органом для призначення перевірки відповідача, фактична перевірка може проводитися:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які і визначають підстави для такої перевірки. Тому оцінка правомірності призначення перевірки повинна надаватися з урахуванням достатності змісту наказу для висновків про фактичну підставу проведення відповідної перевірки. При цьому суд зазначає, що "підстава" це не нумероване позначення пункту 80.2 статті 80 ПК України, а обставини, які в цьому підпункті розкриваються та мають об`єктивно існувати. Іншими словами під "підставою" у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України необхідно розуміти не порядковий номер підпункту пункту статті, а безпосередньо інформацію, відомості та інші обставини про порушення платником вимог чинного законодавства (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 1 липня 2019 року по справі N 140/2181/18, від 10 липня 2019 року по справі N 160/7669/18).

В даному випадку, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, у наказі від 19.01.2021 № 115к позивач зазначив кілька окремих та самостійних підстав для проведення фактичної перевірки ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр", але при цьому жодним чином не обґрунтував наявність підстав для перевірки, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема щодо отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки.

Проте, позивач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав доказів наявності підстав для проведення перевірки наведених у наказі.

Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на доповідну записку начальника управління контролю за підакцизними товарами від 19.01.2021 № 117/02-32-09, яка на переконання податкового органу була підставою для ініціювання питання про проведення фактичної перевірки ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр", є безпідставними, оскільки ні викладені і цій доповідній записці доводи та мотиви, ні сама доповідна записка згідно зі змісту наказу від 19.01.2021 № 115к не лягли в основу наявності підстав для проведення фактичної перевірки, оскільки згадки про такі документи відповідний наказ не містить. Тобто, стає очевидним, що при ознайомлені з наказом від 19.01.2021 № 115к платник податків не те щоб зрозуміти, та навіть догадатись не зможе, з якого саме конкретного питання має здійснюватися щодо нього фактична перевірка, що ставить його у певну невизначеність, адже в такому разі контролюючий орган може досліджувати й ті питання, які по своїй суті виходять за рамки предмету і підстав перевірки.

Отже, зважаючи на викладене та беручи до уваги відсутність в наказі ГУ ДПС у Вінницькій області від 19.01.2021 № 115к будь-якого посилання на отриману позивачем в установленому порядку інформацію про факти, які б свідчили про можливі порушення відповідачем законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що призначення такої фактичної перевірки щодо ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" було здійснено незаконно.

При цьому суд враховує, що оцінка такого роду наказам податкового органу про проведення фактичної перевірки платників податків з ідентичними мотивами надавалась Верховним Судом у постанові від 17.12.2020 у справі № 520/12028/18, а також у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 120/1431/20 та від 02.02.2021 у справі № 120/3771/20-а. І незважаючи на те, що предметом спору у таких справах були податкові повідомлення-рішення, винесені за наслідками проведеної перевірки, проте суди в цьому випадку першочергово надавали оцінку обставинам призначення фактичної перевірки, і встановивши дефектність наказів про проведення такої перевірки, робили висновок про неможливість застосування до платника податків будь-яких наслідків, що спричиняла незаконно проведена перевірка.

Підсумовуючи викладене, судова колегія вкотре наголошує, що за змістом п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України підставою для застосування адміністративного арешту майна (а в нашому випадку арешту коштів на рахунках) платника податків є відмова останнього від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Враховуючи, що наказ про проведення фактичної перевірки ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" № 115к від 19.01.2021 не може вважатися правомірним, тому і підстави для проведення такої перевірки не можуть судом вважатися законними. Як наслідок, в цьому разі відсутні правові підстави визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України для накладення арешту на кошти відповідача, які перебувають на його рахунках, відкритих у банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.