Справа № 200/16465/21
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 р. Справа№200/16465/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) про визнання незаконною постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просив визнати незаконною постанову старшого державного виконавця від 25.10.2021 про закінчення виконавчого провадження № 63867163 з примусового виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2020 № 200/6801/20-а про зобов`язання Бахмутсько-Лиманського ОУПФУ Донецької області виплатити заборгованість по щомісячному довічному грошовому утриманню та поновити порушені права шляхом поновлення виконавчого провадження. Також позивач просив поновити строк звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення суду в частині виплати заборгованості в сумі 494963,76 грн. не виконано, отже у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення встановлених судом недоліків.

Ухвалою суду від 13.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі.

23.12.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволені позову за необґрунтованістю. У відзиві зазначено, що всі передбачені законом заходи примусового характеру для цієї категорії рішень були проведені у відповідності до вимог законодавства.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Стосовно строку звернення позивача до суду з даним позовом суд вважає необхідним вказати наступне.

За приписами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою про оскарження постанови державного виконавця від 25.10.2021 ОСОБА_1 звернувся 18.11.2021 (згідно поштового штампу конверті), тобто з пропуском встановленого законом строку.

З наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження № 63867163 судом встановлено, що вони не містять відомостей щодо дати отримання позивачем оскаржуваної постанови. Так, згідно супровідного листа державного виконавця постанова від 25.10.2021 була направлена сторонам виконавчого провадження того ж дня. Однак коли позивач отримав вказану постанову відомості відсутні.

Також суд приймає до уваги довідку лікаря, що ОСОБА_1 переніс гостру респіраторну хворобу 2019-nCov та з 01.11.21 по 15.11.21 знаходився на ізоляції.

Згідно частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позивач пропустив строк з поважних причин та звернувся до суду в адекватний ситуації строк. Відтак суд поновлює позивачу пропущений строк звернення до суду.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2020 року по справі № 200/6802/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області задоволені, зокрема, зобов`язано відповідача виплатити заборгованість по призначеному ОСОБА_1 щомісячному довічному грошовому утриманню за період з 03 червня 2020 року по день виконання рішення, що утворилася внаслідок незаконного зменшення відповідачем розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, через неправильне встановлення та обчислення відповідачем стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішення суду набрало законної сили 20.11.2020 та 30.11.2020 виданий виконавчий лист.

На підставі зазначеного виконавчого листа старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 09.12.2020 року була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 63867163.

28.12.2020 старший державний виконавець скерував на адресу боржника вимогу № 22189 про надання документально підтвердженої відповіді стосовно виконання вимог виконавчого листа.

20.01.2021 Бахмутсько Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надало інформацію щодо виконання рішення суду та зазначило, що рішення суду виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та нормативно-правового поля. А саме Управління, посилаючись на Порядок погашення заборгованості пенсійних виплат від 22.08.2018 № 649, вказало, що рішення суду внесено до Підсистеми «Реєстр судових рішень», наразі сума заборгованості 494963,76 грн. обліковується в управлінні до надходження відповідного фінансового ресурсу. Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансування та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

25.01.2021, 22.02.2021, 18.03.2021, 30.04.2021 старший державний виконавець також скерував на адресу боржника вимоги № 1115, 2832, 4527, 7379 відповідно про надання документально підтвердженої відповіді стосовно виконання вимог виконавчого листа.

04.05.2021 Бахмутсько Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надало державному виконавцю відповідь, зміст якої ідентичний листу від 20.01.2021.

21.05.2021 старший державний виконавець знов звернувся до боржника з вимогою про надання документально підтвердженої відповіді стосовно виконання вимог виконавчого листа.

Також старший державний виконавець звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою від 25.06.2021 про заміну способу та порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.08.2021 в задоволенні даної заяви відмовлено.

Постановами від 19.07.2021 та від 25.10.2021 державний виконавець наклав на Бахмутсько Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області штрафи за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Державним виконавцем на адресу начальника Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області 25.10.2021р. направлено повідомлення № 18536 про вирішення питання про притягнення посадових осіб Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України. Доказів фактичного надіслання повідомлення № 18536 матеріали справи не містять.

25.10.2021 року державним виконавцем прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 63867163 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40, ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129-1 Основного Закону України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини 3, частина 4 статті 18 Закону №1404-VIII).

За приписами пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною 1 статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові по справі №461/6978/19 від 07 жовтня 2020 року, невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання; накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа; накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання; направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Зазначені висновки Верховного Суду враховуються судом при розгляді даної справи відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України.

Судом встановлено, що державний виконавець не вжив усі передбачені Законом №1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Відповідачем не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження проводив перевірку виконання боржником рішення, що підлягало виконанню відповідно до Закону.

Отже, державним виконавцем не здійснені належні заходи, в межах наявних у нього повноважень, для повного та своєчасного виконання судового рішення у справі № 200/6802/20-а, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2021 року є незаконною.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі № 405/3663/18-а, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 13.12.2021 у справі 520/6495/2020.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

За приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає, що для захисту права позивача є необхідність для виходу за межі позовних вимог та скасування спірної постанови державного виконавця.

За приписами частини 1 статті 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже наведений судом спосіб захисту порушеного права позивача шляхом визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2021 є належним та достатнім.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання незаконною постанови задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25.10.2021 року ВП № 63867163 про закінчення виконавчого провадження.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш