Справа № 640/20736/21
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року м. Київ № 640/20736/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку письмового провадження (за правилами загального позовного провадження) адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Агро Логістик»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

представники учасників справи:

позивача - адвокат Сидоренко Олександр Олександрович (ордер від 23.09.2021 серії АА № 1141025),

відповідача - Полякова Світлана Борисівна (у порядку самопредставництва юридичної особи),

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест Агро Логістік" (03038, м. Київ, вул. Лінійна, буд. 17, ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.07.2021 №2, №2, №2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні фінансово-господарські операції позивача носили реальний характер та були спрямовані на отримання позивачем фінансового результату шляхом використання придбаного товару у власній господарській діяльності. Також позивач зазначив про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для притягнення його до відповідальності на підставі статті 117 Податкового кодексу України.

Відповідач проти позовних вимог заперечив та надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що оскаржуване податкові повідомлення-рішення винесено контролюючим органом правомірно та у межах наданих йому повноважень, з огляду на виявлені під час перевірки позивача порушення вимог податкового законодавства за результатами фінансово-господарських операцій останнього, а також ненадання позивачем належних документальних підтверджень. Крім того, позивачем не подано до контролюючого органу повідомлення за формою № 20-ОПП щодо орендованих транспортних засобів.

У судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник відповідача заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

У період з 17.05.2021 по 28.05.2021 Головним управлінням ДПС в м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Агро Логістік" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.03.2021, валютного - за період з 01.01.2017 по 31.03.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 26.07.2016 по 31.03.2021, іншого законодавства за відповідний період відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки (додаток 1 до акта перевірки, який є його невід`ємної частини).

За результатами перевірки складено акт від 11.06.2021 № 46268/26-15-07-02-04-17/40687198, яким встановлено порушення:

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 3 784 031,0 грн, у тому числі за: 2019 рік - 1 935 555,0 грн, 2020 рік - 1 829 652,0 грн, 1 кв. 2021 року - 18 825,0 грн., та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування в загальній сумі 1 581 410,0 грн. в тому числі по періодам: 1 кв. 2021 року - 2021 рік - 1 581 410,0 грн.

- пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 1 861 276,0 грн, в тому числі по періодам: лютий 2020 року - 1 076712 грн, березень 2020 року - 596 424 грн, грудень 2020 року - 188 140 грн.

- пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, пунктів 8.1, 8.2, 8.3, 8.4 наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження порядку обліку платників податків і зборів" від 22.04.2014 № 462, не повідомлено про об`єкти оренди контролюючий орган за основним місцем обліку у встановленому порядку.

- пунктів 49.1, 49.2, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України в частині порушення граничних термінів подання декларації з податку на прибуток за 1 кв. 2021 року.

- пункту 49.2, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, розділу ІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015, а саме відомості про нараховані та виплачені фізичним особам суми доходів і суми утриманих з них податків за формою № 1-ДФ подавалися своєчасно, але не в повному обсязі.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення:

- від 05.07.2021 № 6, яким застосовано штрафні санкції у сумі 1 020,0 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб,

- від 07.07.2021 № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші платники, на суму 4 267 921,00 грн,

- від 07.07.2021 № 2, яким застосовано штрафні санкції у сумі 22 440,00 грн за платежем адміністративні штрафи та інші санкції,

- від 07.07.2021 № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 2 326 595,00 грн,

- від 07.07.2021 № 2, яким встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України.

Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 07.07.2021 № 2, від 07.07.2021 № 2, від 07.07.2021 № 2, вважаючи їх протиправними та таким, що підлягають скасуванню, звернувся з цим позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси, за захистом яких позивач звернувся до суду, були порушені з огляду на наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 07.07.2021 № 2, яким застосовано штрафні санкції у сумі 22 440,00 грн за неподання (несвоєчасне подання) повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою № 20-ОПП, суд зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.03.2021 позивачем орендовано низку об`єктів оподаткування, стосовно яких своєчасно не повідомлено контролюючий орган шляхом подання форми № 20-ОПП.

Зазначені факти сторонами не заперечуються, доказів та обґрунтувань на їх спростування позивачем суду надано не було.

На думку контролюючого органу, неподання (несвоєчасне подання) «Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою №20-ОПП» є підставою для застосування до платника податку відповідальності за пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України.

Однак, у даному випадку, з даними твердженнями контролюючого органу суд не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 63.3 статті 63 Податкового кодексу України передбачено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

При цьому, відповідно до пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

У свою чергу, обов`язок подання платником податків повідомлення форми № 20-ОПП Податковим кодексом України взагалі не передбачено, а регулюється наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» № 1588 від 09.12.2011.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування відповідальності за статтею 117 Податкового кодексу України, є порушення строків та порядку подання заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, прямо передбачених Податковим кодексом України.

Диспозиція статті 117 Податкового кодексу України не передбачає відповідальності за неподання звітів чи повідомлення щодо об`єкта оподаткування.

Крім того, відповідно до пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України на платника податків покладається обов`язок подання заяви про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку, а Порядком № 1588 врегульовано питання подання платником податків повідомлення форми № 20-ОПП, що є різними за змістом документами.

Отже, заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку, зазначена у пункті 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, і повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою №20-ОПП, зазначене в Порядку № 1588, є різними за змістом документами, а їх подання до податкового органу регулюються різними нормативними документами.

Таким чином, стаття 117 Податкового кодексу України передбачає відповідальність за порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрацію) платника податків у відповідному контролюючому органу та містить вичерпний перелік порушень, які тягнуть за собою накладення штрафу.

При цьому стаття 117 Податкового кодексу України передбачає відповідальність за порушення, пов`язані лише зі взяттям на облік платника податків та своєчасною зміною облікових даних платника, і не стосується повідомлень про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі №580/814/20.

Таким чином, викладений в акті перевірки висновок податкового органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 07.07.2021 № 2 є безпідставним та неправомірним, а тому підлягає скасуванню.

В частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 07.07.2021 № 2, від 07.07.2021 № 2 суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи зобов`язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Отже, об`єктом оподаткування можуть бути операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об`єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, які відображені в податкових накладних, із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Підстави для прийняття відносно позивача податкових повідомлень-рішень від 07.07.2021 №2 та №2 ґрунтуються, на думку контролюючого органу, на тому, що позивачем завищено витрати на загальну суму 8 750 760,0 грн, в тому числі за 2019 рік у сумі 8 740 760,0 грн на підставі списання дебіторської заборгованості та завищено показники податкового кредиту на загальну суму 1 861 276,0 грн по взаємовідносинам з ТОВ "ТЕКСГЛОБ", ТОВ "МЕТЛАЙФ УКРАЇНА" та ПП "ЮЖЦВЕТСПЛАВ".

В акті перевірки зазначено, що в ході аналізу бухгалтерського рахунку 944 "Сумнівні та безнадійні борги" встановлено, що позивачем відповідно до наказу від 30.07.2019 про списання дебіторської заборгованості в 2019 році, списано на рахунок 944 "Сумнівні та безнадійні борги" дебіторську заборгованість:

- ТОВ "Інвест Агро Трейд" у сумі 8 386 500, 0 грн, яка виникла на підставі договору про переведення боргу від 21.03.2018,

- ТОВ "Інвест Агро Трейд" у сумі 354 260,0 грн, яка виникла на підставі договору обслуговування майнового комплексу № 54/231017 від 23.10.2017.

Контролюючий орган на підставі пункту "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України приходить до висновку, що термін позовної давності по вищезазначені дебіторській заборгованості не минув та жодних документів, що підтверджують неможливість повернення заборгованості до перевірки не надано, а отже і списувати заборгованість чи визнавати її безнадійною у підприємства не було жодних підстав, у результаті чого підприємством завищено витрати на загальну суму 8 740 760,0 грн.

Відповідно до вимог підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення; в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими; г) заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, пов`язаних з таким кредитором, та осіб, які перебувають (перебували) з таким кредитором у трудових відносинах; ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, яка не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб); д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією; е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року; є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості; ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Тобто, наявність будь-якої однієї з підстав, перелічених у підпункті 14.1.1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надає підстави платнику податків для віднесення дебіторської заборгованості до безнадійної.

У даному випадку, постановою Господарського суду Київської області від 02.10.2018 у справі №911/2006/18 визнано банкрутом ТОВ "Інвест Агро Трейд" (код 39651630) та відкрито ліквідаційну процедуру (т. 1 а. с. 96-101).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.12.2018 у зазначеній справі вирішено ліквідувати юридичну особу ТОВ "Інвест Агро Трейд" та зобов`язано державного реєстратора та орган державної статистики за місцем знаходження ТОВ "Інвест Агро Трейд" провести державну реєстрацію припинення юридичної особи (т. 1 а. с. 102-104)

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дата запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ "Інвест Агро Трейд" 09.01.2019 року, підстава: судове рішення про припинення юридичної особи у зв`язку із визнанням її банкрутом від 04.12.2018 року №911/2006/18 Господарський суд Київської області (т. 1 а. с. 105).

Наказом ТОВ «Інвест Агро Логістик» від 30.07.2019 № 1-АГ "Про списання дебіторської заборгованості" на підставі підпунукту "з" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України вирішено списати з балансу дебіторську заборгованість ТОВ "Інвест Агро Трейд" в сумі 8 740 760,00 грн на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 04.12.2018 у справі №911/2006/18.

Підпунуктом "з" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що дебіторська заборгованість відноситься до безнадійної за умови визнання безнадійною заборгованості суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

При цьому, вищезазначена норма Податкового кодексу України не передбачає необхідності здійснення платником податку-кредитором будь-яких інших заходів щодо стягнення заборгованості, зокрема стягнення у судовому порядку, або необхідності спливу термінів позовної давності по зазначеній заборгованості.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача, що ним було правомірно віднесено до витрат суму безнадійної дебіторської заборгованості.

Також, перевіркою відображених у рядку 10.1 декларацій "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України за основною ставкою" показників за період з 01.01.2017 року по 31.03.2021 року у загальній сумі 57 555 358 грн встановлено, що на даний показник мало вплив відображення податку на додану вартість на придбання мінеральних добрив, висівок пшеничних, тощо.

Проведеною перевіркою відображеного показника встановлено завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 10.1 декларацій на загальну суму 1 861 276,0 грн.

До таких висновків контролюючий орган дійшов на підставі аналізу документів і взаємовідносин позивача з ТОВ "Тексглоб", ТОВ "Метлайф Україна" та ПП "Южцветсплав".

Висновки про порушення позивачем податкового законодавства зроблені контролюючим органом у зв`язку з тим, що як зазначається в акті перевірки до перевірки не надано паспорта якості, висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікати, документи про якість тощо стосовно договірних відносин з ТОВ "Юрникс ЛТД" (нова назва - ТОВ «Тексглоб» з 07.07.2020), а також при дослідженні ланцюга постачання продукції встановлено відсутність походження товарів.

Окрім того, податковий орган в акті перевірки аналізує дані, що містяться в ІС "Податковий блок" відносно контрагентів ТОВ "Юрникс ЛТД", зазначає про неподання декларацій та податкової звітності контрагентами ТОВ "Юрникс ЛТД", а також про відсутність придбання будь-яких послуг, необхідних для провадження господарської діяльності, у тому числі оренди офісного та складського приміщень, комунальних послуг тощо.

Податковий орган також вказує, що за результатами аналізу баз даних встановлено відсутність жодних даних щодо зберігання товару та його перевезення, тобто встановлення відсутність фізичної можливості зберігання товару у контрагентів ТОВ "Юрникс ЛТД".

Відповідно до договорів поставки №ДКП-001/140120 від 14.01.2020, №ДКП-001/1/140120 від 14.01.2020, №ДКП-003/150120 від 15.01.202, №ДКП-013/240120 від 24.01.2020, №ДКП-014/240120 від 24.01.2020, №ДКП-018/300120 від 30.01.2020, №ДКП-025/060220 від 06.02.2020, №ДКП-027/070220 від 07.02.2020, №ДКП-033/130220 від 13.02.2020, №ДКП-036/140220 від 14.02.2020, №ДКП-086/100420 від 10.04.2020, укладених між позивачем та ТОВ "Юрникс ЛТД", ТОВ "Юрникс ЛТД" зобов`язується передати у власність ТОВ «Інвест Агро Логістик» висівки пшеничні, здорового товарного виду, без живих комах зернових кліщів, без плісняви, скритої зараженості і нерадіоактивні.

Відповідно до договору поставки №ДКП-038/170220 від 17.02.2020, укладеного між позивачем та ТОВ "Юрникс ЛТД", ТОВ «Юрникс ЛТД» зобов`язується передати у власність позивача висівки пшеничні гранульовані, здорового товарного виду, без живих комах зернових кліщів, без плісняви, скритої зараженості і нерадіоактивні.

На підтвердження факту поставки товару сторонами складено та підписано видаткові накладні. Транспортування висівок пшеничних на виконання вищезазначених договорів підтверджується належним чином складеними товарно-транспортними накладними. На виконання умов договорів поставки постачальником також складено та надано позивачеві наступні податкові накладні.

В свою чергу ТОВ "Інвест Агро Логістік" на виконання умов договору сплачено на користь ТОВ "Юрникс ЛТД" 5071200,25 гривень, в якості оплати вартості вищезазначеного поставленого товару, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Стосовно взаємовідносин з ТОВ "Метлайф Україна" податковий орган в акті перевірки зазначає, що по контрагентам ТОВ "Метлайф Україна" відповідно до баз даних не задекларовано жодного транспортного засобу зазначеного у товарно-транспортних накладних, не зрозуміло якими транспортними засобами та з залученням яких суб`єктів господарювання здійснювалося постачання висівок пшеничних для ТОВ "Метлайф Україна", встановлено відсутність жодних даних щодо зберігання товару, окрім того, ТОВ "Метлайф Україна" віднесено до категорії ризиковості відповідно до рішення від 27.04.2020 року №142876, на підставі чого контролюючий орган приходить до висновку, що не можливо встановити фактичний рух товару від ТОВ "Метлайф Україна" до позивача, при дослідженні ланцюга постачання продукції встановлено відсутність походження товарів.

Відповідно до Договорів поставки №ДКП-004/180120 від 18.01.2020, №ДКП-009/200120 від 20.01.2020, №ДКП-021/050220 від 05.02.2020, №ДКП-031/110320 від 11.02.2020, №ДКП-039/190220 від 19.02.2020, №ДКП-041/260220 від 26.02.2020, №ДКП-049/040320 від 04.03.2020, №ДКП-052/100320 від 10.03.2020, №ДКП-063/180320 від 18.03.2020, №ДКП-067/200320 від 20.03.2020, №ДКП-069/260320 від 26.03.2020, №ДКП-072/310320 від 31.03.2020, №ДКП-077/020420 від 02.04.2020, №ДКП-079/060420 від 06.04.2020, №ДКП-081/080420 від 08.04.2020, №ДКП-087/100420 від 10.04.2020, №ДКП-089/150420 від 15.04.2020, укладених між позивачем та ТОВ "Метлайф Україна", ТОВ "Метлайф Україна" зобов`язується передати у власність позивача висівки пшеничні, здорового товарного виду, без живих комах зернових кліщів, без плісняви, скритої зараженості і нерадіоактивні.

На підтвердження факту поставки товару сторонами складено та підписано видаткові накладні, які долучені до матеріалів справи. Транспортування висівок пшеничних на виконання вищезазначених договорів з ТОВ "Метлайф України" на склади позивача підтверджується товарно-транспортні накладні. Крім того, ТОВ "Метлайф Україна" надавала Позивачеві посвідчення про якість борошна.

На виконання умов договорів поставки постачальником складено та надано позивачеві податкові накладні. В свою чергу ТОВ "Інвест Агро Логістік" на виконання умов договору сплачено на користь ТОВ "Метлайф Україна" 6722778,8 гривень, в якості оплати вартості вищезазначеного поставленого товару, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

У подальшому, придбані у ТОВ "Метлайф Україна" та ТОВ "Юрникс ЛТД" за вищезазначеними договорами поставки висівки пшеничні передані за договором переробки сировини №П-1/080120 від 08.01.2020 ФОП ОСОБА_1 для виготовлення з наданої позивачем давальницької сировини готової продукції - висівок гранульованих.

Згідно пункту 3.2.1. Договору переробки сировини №П-1/080120 від 08.01.2020 поставка висівок розсипних здійснюється позивачем автомобільним або залізничним транспортом на склад виконавця за адресою: Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, що відповідає зазначеній у товарно-транспортній накладній адресі поставці висівок пшеничних згідно договорів поставки з ТОВ "Метлайф Україна" та ТОВ "Юрникс ЛТД".

Здійснення переробки давальницької сировини та передання готової продукції - висівок гранульованих у січні, лютому та березні 2020 року підтверджується актами №2, №3 та №5 здачі-приймання виконаних робіт від 31.01.2020, 29.02.2020 та 31.03.2020 відповідно.

За виготовлення готової продукції позивач оплатив на виконання договору переробки сировини № П-1/080120 від 08.01.2020 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Отримані з куплених у ТОВ "Метлайф Україна" та ТОВ "Юрникс ЛТД" висівок пшеничних - висівки гранульовані експортовані позивачем м на користь компанії KOLBE s.r.o. на підставі контракту №DKP-073/310320 від 31.03.2020, що підтверджується наступними первинними документами: контракт №DKP-073/310320 від 31.03.2020, специфікація №1 від 13.04.2020, митна декларація від 30.04.2020, рахунок №1, cargo manifest, податкова накладна №17 від 30.04.2020 року, квитанція про реєстрацію податкової накладної, виписки з особового рахунку про оплату згідно контракту №DKP-073/310320 від 31.03.2020 року.

Перевалка товару по вищезазначеному контракту здійсн6ювалася на підставі договору №5004 про надання послуг з перевалку вантажу від 02.01.2019, укладеного між позивачем та ТОВ "Наваль Логістік", що підтверджується відповідним договором, актом виконання робіт №239 від 28.04.2020, рахунком на оплату №563 від 28.04.2020.

Стосовно взаємовідносин з ПП "Южцветсплав" в акті перевірки зазначено, що контрагент Позивача не придбавав транспортні послуги за період з 01.01.2017 року по 31.03.2021. При дослідженні ланцюга постачання продукції встановлено відсутність походження товарів, за період з 01.01.2017 по 31.03.2021 років.

Відповідно до договору поставки №ДГ-25092019 від 25.09.2019, укладеного між ТОВ "Інвест Агро Логістік" (покупець) та ПП "Южцветсплав" (постачальник), в порядку та на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1.2. Договору поставки передбачено, що під товаром розуміють карбамід марки Б.

Згідно пункту 2.1. договору поставки поставка товару здійснюється на умовах самовивозу товару покупцем зі складу постачальника, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Проектна, 1.

На підтвердження факту поставки товару сторонами складено та підписано видаткові накладні. На виконання умов договору поставки постачальником складено та надано позивачеві наступні податкові накладні.

В свою чергу ТОВ "Інвест Агро Логістік" на виконання умов договору сплачено на користь ПП "Южцветсплав" 2069070,00 гривень, в якості оплати вартості вищезазначеного поставленого товару, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

В подальшому придбаний у ПП "Южцветсплав" карбамід марки Б був реалізований Позивачем на користь ТОВ "Агрохімічна компанія ГРОСДОРФ" в рамках договору поставки №Х-23/080519 від 08.05.2019, що підтверджується видатковими накладними та податковими накладними, товарно-транспортними накладними та платіжними дорученнями.

Суд зазначає, що відповідачем не встановлено жодних недоліків у документах, наданих ТОВ «Інвест Агро Логістик» на підтвердження спірних господарських операцій з ТОВ "Тексглоб", ТОВ "Метлайф Україна" та ПП "Южцветсплав". При цьому, матеріали справи мітять копії первинних документів, обсяг та зміст яких підтверджує реальність вказаних господарських відносин.

Відповідач зазначає, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Надаючи правову оцінку вказаним висновкам відповідача, суд виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 по справі №811/2154/13 зауважив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.

Тому, суд не може вважати обґрунтованими вказані висновки відповідача, адже вони базуються виключно на даних автоматизованих систем контролюючих органів.

При цьому, суд зазначає, що зазначені розриви ланцюгів постачання встановлено відповідачем в результаті аналізу баз даних податкових органів до яких ні позивач, ні його контрагенти не мають доступу, при цьому відповідачем не доведено, що позивач мав можливість дізнатись про дані обставини.

Також суд наголошує на тому, що висновки відповідача ґрунтуються виключно на вибірковій інформації стосовно контрагентів постачальників позивача.

Однак, згідно постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 820/7293/13-а правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які є предметом дослідження у цій справі.

Суд також акцентує увагу на принципі індивідуальної відповідальності за вчинене порушення (частина друга статті 61 Конституції України).

У постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 813/4931/13-а, від 06.02.2018 у справі № 802/4940/14 висловлено правову позицію згідно якої податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Отже, у разі підтвердження товарності здійснених поставок та реальності надання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Стосовно висновків щодо відсутності у контрагентів позивача та постачальників вказаних контрагентів ресурсів для здійснення задокументованих господарських операцій та відсутність факту (джерела) законного введення отриманих позивачем товарів в обіг, розрив ланцюга постачання, неподання вказаними товариствами податкової звітності, суд також зазначає наступне.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 807/2332/15 норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (постанова Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 804/9072/16).

У постанові від 10.09.2019 справа № 814/2412/17 Верховний Суд вказав, що без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.

Суд зазначає, що за наявності належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують придбання позивачем товарів у вказаних контрагентів та їх подальше використання у господарській діяльності, суд вважає вказані в акті перевірки висновки відповідача необґрунтованими.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд вважає, що контролюючим органом не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Також, не подано відповідачем належних та достатніх доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо, з огляду на що податкові повідомлення-рішення від 07.07.2021 № 2, від 07.07.2021 № 2, від 07.07.2021 № 2 є протиправними та підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Агро Логістік" (03038, м. Київ, вул. Лінійна, буд. 17, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07.07.2021 №2, від 07.07.2021 №2, від 07.07.2021 №2.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Агро Логістік" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 47670 (сорок сім тисяч шістсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов