Справа № 580/2651/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 580/2651/21
адміністративне провадження № К/9901/45842/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі №580/2651/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа - Звенигородський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, яке оформлене листом від 02.04.2021 №Н-66/05/12/18-2021 щодо розгляду звернення позивача від 16.03.2021;
- зобов`язати відповідача скасувати, як протиправний, власний наказ по особовому складу від 07.03.2018 №88 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 слідчого, слідчого відділення Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;
- зобов`язати відповідача поновити позивача на посаді слідчого, слідчого відділення Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та у спеціальному званні майор поліції;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.03.2018 по день поновлення на службі, з урахуванням розміру середньоденного заробітку 500, 12 грн та зарахувати весь час вимушеного прогулу до стажу служби в поліції, що дає право на призначення пенсії за вислугою років.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача скасувати, як протиправний, власний наказ по особовому складу від 07.03.2018 №88 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" майора поліції ОСОБА_1 слідчого, слідчого відділення Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області; зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді слідчого, слідчого відділення Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та у спеціальному званні майор поліції; зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.03.2018 по день поновлення на службі, з урахуванням розміру середньоденного заробітку 500, 12 грн та зарахувати весь час вимушеного прогулу до стажу служби в поліції, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки судом не визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.
13 грудня 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі №580/2651/21.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.
Залишаючи без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а також не підтверджено обставин, котрі були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
В обґрунтування касаційної скарги позивач вказав, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними, винесені з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що в позовній заяві та в апеляційній скарзі він надав обґрунтовані пояснення щодо поважності пропуску строку на звернення до суду, однак суди обох інстанцій не знаходили підстав для визнання поважними підстави пропуску строку.
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з вимогами частини третьої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Поряд з цим, відповідно до пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.
Суд вказує, що поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з адміністративним позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Причини, які б підтверджували поважність причин пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом в межах розумного строку, скаржником не зазначені.
Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.
За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені скаржником причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом є неповажними.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що предметом даного позову є, зокрема вимоги позивача про скасування наказу від 07.03.2018 №88 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" майора поліції ОСОБА_1 слідчого, слідчого відділення Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
У цій категорії спорів законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Позивач направив позовну заяву до суду з цим позовом 28 квітня 2021 року.
Судами попередніх інстанцій було встановлено та сторонами не заперечувалося те, що позивач отримав трудову книжку, посвідчення про приписку до призовної дільниці, довідку на військовий комісаріат та витяг з наказу про звільнення від 08.03.2018 №88 о/с 20 березня 2018 року. Таким чином, саме з вказаної дати позивач протягом місяця мав реальну можливість звернутись до суду за захистом своїх прав шляхом подання відповідної позовної заяви, тобто до 20 квітня 2018 року. Водночас, з адміністративним позовом позивач звернувся лише 28 квітня 2021 року, тобто з пропуском встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України строку на звернення до суду з таким адміністративним позовом.
При цьому, судовою колегією встановлено, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Обґрунтовуючи підстави пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що фактичним предметом позову є не сам наказ від 08.03.2018 №88 о/с, а недотримання відповідачем встановлених спеціальним та загальним законодавством обмежень щодо реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби до поліцейських, які перебувають у відрядженні.
Однак, суди попередніх інстанцій констатували, про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки правові наслідки для позивача настали саме після реалізації наказу про звільнення від 08.03.2018 №88 о/с, який в даній справі і є предметом оскарження.
Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення за захистом до суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої і апеляційної інстанцій, правильно застосували положення частини п`ятої статті 122 КАС України та статті 240 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з частиною другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі №580/2651/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа - Звенигородський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк