Справа № 300/6408/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2021 р. справа № 300/6408/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шевченко Н.П., до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення №623 від 29.03.2021 щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії і зобов`язання зарахувати періоди роботи з 10.07.1999 по 20.05.2006, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.05.2009 по 29.09.2009, з 11.09.2013 по 13.10.2014 до загального стажу та призначити з 22.03.2021 пенсію за віком, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Шевченко Н.П. (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат), звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач, Головне управління ПФУ в області, пенсійний орган, орган пенсійного фонду) про визнання протиправним та скасування рішення №623 від 29.03.2021 щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії і зобов`язання зарахувати періоди роботи з 10.07.1999 по 20.05.2006, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.05.2009 по 29.09.2009, з 11.09.2013 по 13.10.2014 до загального стажу та призначити з 22.03.2021 пенсію за віком.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно і необґрунтовано прийнято рішення №623 від 29.03.2021, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні і виплаті пенсії за віком, з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із не зарахуванням (виключенням) із такого стажу періоду роботи з 10.07.1999 по 20.05.2006, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.05.2009 по 29.09.2009, з 11.09.2013 по 13.10.2014. За доводами позивача, після досягнення пенсійного віку 22.03.2021 він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив відповідний пакет документів, в тому числі трудову книжку та документи про роботу у ПАО "Подзембургаз". У зв`язку із відмовою у призначенні пенсії, позивач неодноразово звертався до органу пенсійного фонду із клопотанням про виклик і допит свідків щодо підтвердження стажу у Виробничо-будівельній фірмі "АБО". Втім листом від 02.09.2021 за №7053-6629/І-02/8-0900/21, ОСОБА_1 повідомлено про залишення такого клопотання без задоволення з посиланням на відсутність інформації про ліквідацію підприємства. Вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №623 неправомірним, оскільки весь стаж роботи на підприємствах підтверджується відповідними записами у трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказів про прийняття та звільнення. В той же час відповідальність за несплату страхових внесків, на переконання позивача, несе підприємство страхувальник, оскільки саме на останнього покладено обов`язок здійснювати нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Таким чином у відповідача були відсутні підстави для відмови у зарахуванні стажу роботи після 01.01.2004 через відсутність даних щодо сплати страхових внесків у зв`язку із виплатою заробітку позивачу. В тому числі, як стверджує позивач, стаж роботи у Виробничо-будівельній фірмі "АБО" та у ПАО "Подзембургаз" додатково підтверджується атестаційними посвідченнями, полісом добровільного медичного страхування, заявкою на проведення атестації зварника, протоколом атестації зварника, архівними довідками про заробітну плату, актом документальної перевірки, уточнюючими довідками про пільговий характер робіт, наказом про проведення спеціальної оцінки умов праці та картою спеціальної оцінки умов праці. Зважаючи на наявність у трудовій книжці та поданих до відповідача документах всіх необхідних відомостей для підтвердження стажу, ОСОБА_1 просив позов задовольнити повністю та призначити пенсію за віком, зарахувавши спірний стаж роботи.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 29.10.2021 (а.с.38), відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідача необхідні для розгляду справи відповідні докази.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 16.11.2021 за №0900-0803-8/42984, та подав витребувані письмові докази, які надійшли на адресу суду 22.11.2021 і 24.11.2021 відповідно (а.с.43-53, 54-86).

Пенсійний орган не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що трудова книжка позивача заповнена 30.01.2003, що передує року друку бланку трудової книжки. У правому верхньому куті першої сторінки не зазначено "Дублікат", враховуючи повторне внесення запису про роботу у ВАТ "Калушхімремонт" з 04.12.1995 по 30.06.1999, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Таким чином за доводами відповідача, позивач зобов`язаний довести наявність у нього стажу роботи за період з 10.07.1999 по 31.12.2003. В той же час, період роботи позивача з 01.01.2004 по 20.05.2006 не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки вказаний період роботи не підтверджений документами про сплату страхових внесків на території Російської Федерації. Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу позивача період роботи в ЗАТ "Трансмост" з 01.01.2008 по 31.01.2008 та з 01.05.2009 по 29.09.2009, відповідач звернув увагу на те, що за інформацією відділу персоніфікованого обліку в реєстрі застрахованих осіб наявна інформація щодо позивача за період з 03.10.2006 по 29.09.2009, як найманого працівника. При розрахунку страхового стажу позивача для визначення права на пенсію за вказаний період враховано у певній кількості днів, пропорційно сплаченим страховим внескам.

Також відповідач вказує на не співмірність судових витрат на правничу допомогу, які позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Управління просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, письмових пояснень, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.01.2003 ОСОБА_1 з 10.07.1999 на підставі наказу №25-к від 10.07.1999 прийнятий на роботу у Виробничо-будівельну фірму "АБО" електрозварником шостого розряду вахтовим методом (а.с.13).

20.05.2006 позивача звільнено з роботи на вказаному підприємстві у зв`язку з розірванням трудового договору з ініціативи працівника (а.с.13).

В період з 03.10.2006 по 01.09.2008 та з 01.05.2009 по 29.09.2009 ОСОБА_1 працював на посадах газоелектрозварника та електрозварника шостого розряду у ЗАТ "Трансмост", про що свідчать записи №№5, 6, 7, 8 у трудовій книжці позивача (зворотній бік а.с.13).

Позивач 11.09.2013 прийнятий на роботу електрозварником шостого розряду у бурову бригаду №6 ПАО "Подзембургаз, з 01.04.2014 переведений газоелектрозварником шостого розряду у бурову бригаду №10 ПАО "Подзембургаз, та 13.08.2014 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Трудового кодексу Російської Федерації (а.с.14).

14.08.2014 ОСОБА_1 прийнятий на роботу електрозварником шостого розряду у брову бригаду №10 в ПАО "Подзембургаз, а 13.10.2014 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі пункту 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу Російської Федерації (а.с.14).

ОСОБА_1 , звертаючись 22.03.2021 до відповідача із заявою про призначення пенсії, на підтвердження трудового (страхового) стажу надав, поряд з іншим, трудову книжку серії НОМЕР_1 від 30.01.2003 і трудову книжку серії НОМЕР_2 від 03.08.1979, а також відповідні довідки на підтвердження страхового стажу, зокрема:

- довідку від 24.04.2017 за №01.7-01/364, видану архівним відділом Калуської міської ради про заробітну плату позивача за період з 1987 по 1991 роки у Ремонтно-будівельно-монтажному управлінні №1 тресту "Калушхімремонт", Ремонтно-будівельно-монтажному управлінні №2 тресту "Калушхімремонт" (а.с.76);

- довідку від 24.04.2017 за №01.7-01/365, видану архівним відділом Калуської міської ради про заробітну плату позивача за період з 1992 по 1997 роки у Ремонтно-будівельно-монтажному управлінні №2 тресту "Калушхімремонт", Відкритому акціонерному товаристві "Калушхімремонт" (а.с.72);

- довідку від 24.04.2017 за №01.7-01/366, видану архівним відділом Калуської міської ради про заробітну плату позивача за період з 1998 по 1999 роки у Відкритому акціонерному товаристві "Калушхімремонт" (а.с.73);

- довідку від 24.04.2017 за №01.7-01/367, видану архівним відділом Калуської міської ради про зміну назви підприємства Відкритого акціонерного товариства "Калушхімремонт" за період з 1968 по 2003 роки (а.с.69);

- довідку від 05.03.2005 за №15/347, видану Відкритим акціонерним товариством "Подзембургаз " про реорганізацію підприємства (а.с.71);

- уточнюючу довідку від 14.02.2020 за №56-к, видану Публічним акціонерним товариством "Подзембургаз" про особливий характер роботи ОСОБА_1 в період з 11.09.2013 по 13.08.2014 та в період з 14.08.2014 по 13.10.2014 (а.с.70);

- архівну довідку від 25.03.2020 за №1197, видану Муніципальною бюджетною установою "Архів" міста Єнгельс Саратовської області про заробітну плату позивача за 2013 рік (а.с.74);

- довідку від 04.02.2020 за №0292, видану Публічним акціонерним товариством "Подзембургаз " про заробітну плату позивача за 2014 рік (а.с.75).

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та поданих останнім документів на підтвердження трудового стажу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в області 29.03.2021 прийнято рішення №623 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 яке скеровано на адресу відповідача супровідним листом (а.с.59-60).

Як свідчить зміст даного рішення, органом пенсійного фонду обчислено страховий стаж позивача, який становить 24 роки 5 днів, не врахувавши при цьому період роботи:

- з 10.07.1999 по 31.12.2003 у Виробничо-будівельній фірмі "АБО" згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки остання заповнена датою - 30.01.2003, яка передує року друку бланку трудової книжки та відсутній напис "Дублікат" у правому верхньому куті першої сторінки, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

- з 01.01.2004 по 20.05.2006 у Виробничо-будівельній фірмі "АБО" згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки такий період не підтверджений документами про сплату страхових внесків на території Російської Федерації;

- з 11.09.2013 по 13.10.2014 у Публічному акціонерному товаристві "Подзембургаз", так як не надано матеріали про результати атестації робочих місць за стаж роботи після 1992 року та у зв`язку із не підтвердженням компетентними органами Російської Федерації сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Не погоджуючись із відмовою Головного управління ПФУ в області у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду, з метою захисту свого порушеного права. Просить зарахувати до трудового стажу періоди роботи з 10.07.1999 по 20.05.2006, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.05.2009 по 29.09.2009, з 11.09.2013 по 13.10.2014, та призначити пенсію за віком з 22.03.2021.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок, за частину спірного періоду трудового стажу позивача, врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також - Інструкція №58).

В силу правового регулювання пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Заповнення трудової книжки, як врегульовано положеннями пункту 2.2 Інструкції №58, вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Як визначено пунктом 5.1. Інструкції №58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

З наведеного слідує, що Інструкцією №58 встановлено відповідний порядок оформлення трудової книжки, а також внесення до трудової книжки записів про роботу.

В той же час, Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі по тексту також - Порядок №637).

Згідно із пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У відповідності із пунктом 2 вказаного Порядку у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункту 18 Порядку №637).

Таким чином, підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.

За змістом частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Зміст правових положень абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року свідчить, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону №1058-ІV.

Як регламентовано статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві Російської Федерації.

Суд зазначає, що підставою для неврахування до страхового стажу позивача період роботи з 10.07.1999 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 20.05.2006 у Виробничо-будівельній фірмі "АБО", та відмови у призначенні пенсії за віком, слугувала обставина порушення порядку ведення трудової книжки (дата заповнення не відповідає даті прийняття на роботу та відсутній запис "Дублікат" на титульній сторінці трудової книжки), а також не підтвердження такого періоду роботи позивача компетентними органами Російської Федерації, в тому числі щодо сплати страхових внесків.

Однак, суд критично оцінює такі доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, зважаючи на таке.

Як встановлено судом, титульна сторінка трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 містить запис щодо дати її заповнення "30.01.2003" (а.с.77).

Згідно запису №3 і №4 трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 10.07.1999 на підставі наказу №25-к від 10.07.1999 прийнятий на роботу у Виробничо-будівельну фірму "АБО" електрозварником шостого розряду вахтовим методом, а 20.05.2006, звільнений з роботи на вказаному підприємстві у зв`язку з розірванням трудового договору з ініціативи працівника (зворотній бік а.с.77).

Попри вказане, під записом №1 і №2 коментованої трудової книжки позивача містяться відомості щодо періоду трудової діяльності ОСОБА_1 у Відкритому акціонерному товаристві "Калушхімремонт" з 04.12.1995 по 30.06.1999 (зворотній бік а.с.77).

Дані записи вчинені посадовою особою вищевказаного товариства - інспектором М.В. Халупою, і саме вказана особа зазначена на титульній сторінці трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , як відповідальна особа за видачу такої трудової книжки.

Також в матеріалах справи міститься копія попередньої трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 03.08.1979 (а.с.81-85), останні записи (№№26, 27) якої свідчать про місце роботи позивача в період з 04.12.1995 по 30.06.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Калушхімремонт". Такі записи вчинені також інспектором М.В. Халупою.

Тобто, як останні записи №26 і №27 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.08.1979, так і записи №1 і №2 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.01.2003 свідчать про однакове місце роботи позивача в період з 04.12.1995 по 30.06.1999 і такі записи вчинені однією і тією самою посадовою особою Відкритого акціонерного товариства "Калушхімремонт", яка й відповідальна за видачу трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 30.01.2003.

На переконання суду, не відповідність дати заповнення трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.01.2003, даті прийняття ОСОБА_1 на роботу у Виробничо-будівельну фірму "АБО" 10.07.1999, в тому числі відсутність запису "Дублікат" на титульній сторінці вказаної трудової книжки, з урахуванням вище встановлених обставин, не може однозначно свідчити про недостовірність відомостей щодо спірного періоду трудової діяльності позивача як найманого працівника у Виробничо-будівельній фірмі "АБО".

Насамперед, суд звертає увагу на те, що відповідачем, при зверненні позивача за призначенням пенсії, враховано період роботи у Закритому акціонерному товаристві "Трансмост" з 03.10.2006 по 31.12.2007 та з 01.02.2008 по 31.08.2008, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком стажу. Отже орган пенсійного фонду взяв до уваги вказаний період роботи на підставі записів, вчинених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 30.01.2003, незважаючи на так званий недолік даної трудової книжки "відсутність запису "Дублікат" та "не відповідність дати заповнення".

Разом з тим, на думку суду, важливими являються, наступні, встановлені в ході розгляду даної справи, обставини.

Зокрема, на підтвердження спірного періоду роботи у Виробничо-будівельній фірмі "АБО", позивачем подано відповідачу і долучено до матеріалів справи, копію посвідчення № 122 , видане ЗАО ПСФ "АБО" про те, що ОСОБА_1 з 20.05.1999 працює на вказаному підприємстві електрозварником, та копію посвідчення №14, видане ЗАО ПСФ "АБО" 14.03.2003 про роботу позивача електрозварником (зворотній бік а.с.15, а.с.16).

Також в матеріалах справи містяться копії наступних документів, які суд вважає належними доказами на підтвердження спірного періоду роботи позивача у Виробничо-будівельній фірмі "АБО", зокрема: заявка на проведення атестації зварника від 13.10.2003 за №2018/03; протокол атестації зварника від 22.10.2003 за №5619; поліс добровільного медичного страхування серії ИН №000215 від 27.02.2006 (зворотній бік а.с.16, а.с.17, 18).

Окрім вказаного судом з`ясовано, що Головне управління Пенсійного фонду в області зверталося до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Сургут Ханти-Мансійського автономного округу-Югри, на що останнім надано відповідь №877 від 22.01.2020 і №7902 від 07.05.2021, про неможливість надати довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи з 10.07.1999 по 20.05.2006 у Виробничо-будівельній фірмі "АБО", оскільки вказане підприємство зняте з обліку у зв`язку із зміною місцезнаходження, а саме: Удмурська Республіка, м. Іжевськ, вул. Пастухова, 55, буд. 2 (а.с.19, зворотній бік а.с.20).

Тобто вказані відповіді компетентного органу містила дані про реєстрацію Виробничо-будівельної фірми "АБО" у інших органах пенсійного фонду відповідної адміністративної одиниці Російської Федерації.

Незважаючи на вказане, відповідач, отримавши першу відповідь Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Сургут Ханти-Мансійського автономного округу-Югри у 2020 році про змінене місцезнаходження підприємства, повторно направив запит №7902 від 07.05.2021 за попередньою адресою.

Така обставина свідчить про допущення пенсійним органом певної бездіяльності в частині належного з`ясування наявності у позивача трудового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

У відповідях №877 від 22.01.2020 і №7902 від 07.05.2021 відсутні відомості про обставини, які б спростовували перебування у трудових відносинах позивача із Виробничо-будівельної фірми "АБО" за спірний період.

Також Управління не надало доказів на з`ясування обставин, які орган пенсійного фонду вважає спірними, за новою зміною адресою місцезнаходження Виробничо-будівельної фірми "АБО" в Удмурська Республіка міста Іжевськ.

Відсутність реєстрації Виробничо-будівельної фірми "АБО" на території Ханти-Мансійського автономного округу в органах пенсійного фонду Російської Федерації, що може, як вважає відповідач, свідчити про ухилення товариства від взяття на облік, та невиконання підприємством обов`язку по сплаті страхових внесків до органу пенсійного фонду Російської Федерації, не може позбавляти позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17 (провадження №К/9901/22935/18) та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 (провадження №К/9901/35103/18).

Водночас період роботи позивача з 11.09.2013 по 13.10.2014 у Публічному акціонерному товаристві "Подзембургаз" також не врахований відповідачем за обставини не підтвердження такого періоду роботи ОСОБА_1 компетентними органами Російської Федерації, з урахуванням сплати страхових внесків.

Повертаючись до обставин справи, зазначених вище по тексту рішення, трудова книжка від 11.09.2013 містить записи про роботу ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві "Подзембургаз", а саме, позивач з 11.09.2013 прийнятий на роботу електрозварником шостого розряду у бурову бригаду №6 ПАО, з 01.04.2014 переведений на газоелектрозварником шостого розряду у бурову бригаду №10 ПАО "Подзембургаз та 13.08.2014 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Трудового кодексу Російської Федерації (а.с.14).

В подальшому 14.08.2014 ОСОБА_1 прийнятий на роботу електрозварником шостого розряду в ту ж брову бригаду №10 в ПАО "Подзембургаз, а 13.10.20014 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі пункту 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу Російської Федерації (а.с.14).

Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Додатково спірний період роботи позивача з 11.09.2013 по 13.10.2014 в ПАО "Подзембургаз, серед іншого, засвідчується актом документальної перевірки відомостей про спеціальний трудовий стаж від 18.02.2020 за №42; довідкою цього товариства від 04.02.2020 за №0292; уточнюючою довідкою від 14.02.2020 за №56-к про особливий характер роботи ОСОБА_1 в період з 11.09.2013 по 13.08.2014 та в період з 14.08.2014 по 13.10.2014; архівною довідкою від 25.03.2020 за №1197, видану Муніципальною бюджетною установою "Архів" про заробітну плату позивача за 2013 рік тощо (а.с.20, 21, 22, 23, 24, 25-26, зворотній бік а.с.20, 23, 26).

Орган пенсійного забезпечення не надав суду жодного доказу, який би ставив під сумність відомості занесені до коментованих письмових документів та спростовував доводи ОСОБА_1 .

Отже, відмова у зарахуванні стажу роботи позивача у Виробничо-будівельній фірмі "АБО" з 10.07.1999 по 20.05.2006 та у Публічному акціонерному товаристві "Подзембургаз" з 11.09.2013 по 13.10.2014, у зв`язку із не підтвердженням стажу роботи компетентними органами Російської Федерації, відсутністю сплати страхових внесків, в тому числі порушенням порядку ведення трудової книжки, є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаного періоду до стажу роботи на вказаних підприємствах.

Разом з цим, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зарахування до його страхового стажу період роботи в Закритому акціонерному товаристві "Трансмост" з 01.01.2008 по 31.01.2008 (1 місяць) та з 01.05.2009 по 29.09.2009 (4 місяці 29 днів), суд дійшов висновку про їх не обґрунтованість з огляду на слідуюче.

Необхідно відмітити, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, яке діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

Згідно частини 3 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Так, частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058 передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду зокрема для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом (пункту 1 частини 2 статті 22 Закону №1058).

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (надалі по тексту також - Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (надалі по тексту також - уповноважений орган).

Згідно пункту 7 Положення №794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Так, в період з 03.10.2006 по 01.09.2008 та з 01.05.2009 по 29.09.2009 ОСОБА_1 працював на посадах газоелектрозварника та електрозварника шостого розряду у ЗАТ "Трансмост", про що свідчать записи №№5, 6, 7, 8 у трудовій книжці позивача (зворотній бік а.с.13).

Відповідач врахував до страхового стажу позивача період роботи на вказаному підприємстві з 03.10.2006 по 31.12.2007 і з 01.02.2008 по 31.08.2008, а також частково за період з 01.05.2009 по 29.09.2009 (1 місяць 17 днів), виходячи із відомостей щодо позивача в реєстрі застрахованих осіб (а.с.68).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в період з 01.01.2008 по 31.01.2008 відсутні відомості про отримання позивачем доходу та сплату страхових внесків, а в період з 01.05.2009 по 29.09.2009 такі відомості свідчать про сплату коштів у розмірі, меншому ніж мінімальний страховий внесок, що унеможливлює зарахування такого періоду повністю.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтвердили право позивача на зарахування до його страхового стажу вищевказаного періоду, а наявні в матеріалах справи докази навпаки свідчать про відсутність сплати в користь позивача (сплату у меншому розмірі) страхових внесків за спірний період.

Ключовим в даному випадку, в порівнянні із сформованими вище по тексту судового рішення висновками, є те, що у Реєстрі за вказаний період відсутні відомості про нарахування і сплату в користь позивача заробітної плати (заробітку, доходу), із якого відповідно не мало місце і сплата страхових внесків, обов`язок по внесення яких до Пенсійного фонду України покладений на роботодавця.

Національне законодавство України передбачає наявність обставин, за яких особа може перебувати у трудових відносинах із роботодавцем, без припинення трудових відносин, із одночасним не нарахуванням і не виплатою заробітної плати за певний період таких відносин.

При цьому, у досліджуваному випадку (для зарахування трудового стажу до страхового), ключовим є не тільки перебування у трудових відносинах із ЗАТ "Трансмост", але й обставина нарахування останнім заробітної плати та одночасним здійсненням нарахувань до Пенсійного фонду України. Відсутність у Реєстрі відомостей за певний період свідчить про не нарахування і виплату в користь позивача доходу у вигляді заробітку за окремі періоди трудової діяльності.

Про об`єктивні причини виплати (доведення обставини нарахування і отримання заробітної плати) чи не виплати доходу роботодавцем (ЗАТ "Трансмост") за спірний період не зарахування, позивач суду як і до органу пенсійного забезпечення, не надав.

Слід відмітити, що не зарахування пенсійним органом стажу роботи позивача у Виробничо-будівельній фірмі "АБО" з 10.07.1999 по 20.05.2006 та у Публічному акціонерному товаристві "Подзембургаз" з 11.09.2013 по 13.10.2014, в подальшому слугувало підставою для відмови відповідачем у призначенні позивачу пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відтак, позивач серед заявлених позовних вимог просить призначити пенсію за віком з 22.03.2021 - з наступного дня після досягнення позивачем 60-річного віку.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 60 років, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи копія 1-3 сторінок паспорта громадянина України НОМЕР_4 , виданого Калуським МВ УМВС в Івано-Франківській області 15.01.1997 (а.с.10).

Із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 22.03.2021 (а.с.56), про що також не заперечується відповідачем, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку.

Згідно вимог частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже особа, яка досягла 60-річного віку в період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, має право на призначення пенсії за віком за умови наявності у останньої 28 років страхового стажу.

За змістом вимог пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, орган пенсійного фонду обчислив страховий стаж позивача в кількості 24 роки 5 днів, не врахувавши при цьому період роботи у Виробничо-будівельній фірмі "АБО" з 10.07.1999 по 20.05.2006 та у Публічному акціонерному товаристві "Подзембургаз" з 11.09.2013 по 13.10.2014, про що зазначено у рішенні №623 від 29.03.2021 (а.с.27).

З огляду на вказане та враховуючи висновок суду про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача період роботи у Виробничо-будівельній фірмі "АБО" з 10.07.1999 по 20.05.2006 та у Публічному акціонерному товаристві "Подзембургаз" з 11.09.2013 по 13.10.2014, що в загальному складає більше 7-ми років, суд зазначає про наявність у позивача необхідного страхового стажу (не менше 28 років) для призначення пенсії за віком, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 22.03.2021 - дня досягнення позивачем 60-річного віку.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та вказаних висновків суду, відповідач не надав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вжив всіх заходів на з`ясування обставин, які мають значення для даної справи, в тому числі витребував додаткові докази з власної ініціативи (а.с.39-39).

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення, суд робить висновок про обґрунтованість адміністративного позову в частині, а позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 908,00 гривень, підтвердженням чого є квитанція №69 від 22.10.2021 (а.с.1).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 817,20 гривень, що пропорційно становить 90 відсотків задоволених позовних вимог від розміру судового збору, який сплачено за одну позовну вимогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 132 КАС України).

Позивач в адміністративному позові вказує на орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в сумі 7 000,00 гривень, які очікує понести, та просить їх стягнути із відповідача.

Відповідач, в свою чергу, заперечив щодо стягнення судом таких витрат з відповідача, вказуючи на обставину відсутності доказів про фактично понесені позивачем витрати на таку правничу допомогу, а також на їх неспівмірність.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас згідно частини 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в орієнтовному розмірі 7 000,00 гривень, представник позивача долучила ордер серія ІФ №004525 від 25.10.2021, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 22.06.2021, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Шевченко Наталією Петрівною, яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001736 від 07.08.2020, (а.с.33).

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що вартість послуг правової допомоги в суді першої інстанції становить 7 000,00 гривень.

У пункту 3.2. Договору сторони погодили, що клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар протягом трьох місяців після набрання рішенням суду по суті спору законної сили.

Згідно пункту 3.5 Договору сторони погодили завершення усіх необхідних дій оформленням актом прийому-передачі послуг, підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

В частині змісту (опису) допомоги, подано спільний акт прийому-передачі послуг від 25.10.2021, із якого слідує, що адвокат надав, а позивач прийняв послуги у формі: зустріч, консультації клієнта, узгодження правової позиції; вивчення та правовий аналіз доказів по справі; підготовка адміністративного позову та додатків до нього згідно з вимогами статей 94, 160 КАС України (а.с.34).

Всі вказані вище документи підписані адвокатом Шевченко Наталією Петрівною та ОСОБА_1 .

Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті."

Суд зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На переконання суду, зазначені норми (статей 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень).

При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20.

У відзиві відповідач, відповідно до частин 5, 6 статі 134 КАС України, серед іншого, заявив клопотання про не співмірність судових витрат на правничу допомогу, яке мотивоване тим, що дана справа належить до справ незначної складності, а тому визначений адвокатом гонорар є завищеним та не співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

Розглянувши по суті даний публічно-правовий спір, врахувавши зміст спірних правовідносин, суд вважає, що розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката в розмірі 7 000,00 гривень є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони.

Разом з тим, як уже зазначалось судом, згідно з вимогами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вказане підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати, які позивача очікує понесені ним по оплаті правничої допомоги в розмірі 6 300,00 гривень, що пропорційно становить 90 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру витрат на правничу допомогу.

Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №623 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області врахувати до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 період роботи:

- з 10.07.1999 по 20.05.2006 у Виробничо-будівельній фірмі "АБО";

- з 11.09.2013 по 13.10.2014 в Публічному акціонерному товаристві "Подзембургаз".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 22.03.2021 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в розмірі 817 (вісімсот сімнадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) сплачені судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 6 300 (шість тисяч триста) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача - адвокат Шевченко Наталія Петрівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001736 від 07.08.2020, ордер на надання правничої допомоги серія ІФ №004525 від 25.10.2021), бульвар Незалежності, 6/141, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77304;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.