Справа № 640/10643/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національного банку України, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»;

- стягнути з Національного банку України через використання фінансових механізмів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 180516 грн.

На обґрунтування позовних вимог, зазначено про те, що, укладаючи договір банківського вкладу, позивач виходив з того, що діяльність банку контролюється відповідачем і у випадку порушення банком норм чинного законодавства, будуть вжиті належні заходи реагування з боку держави в особі Національного банку України. При цьому, здійснюючи посилання на норми статей 55, 67, 69 Закону України «Про банки і банківську діяльність», позивачем зазначено, що саме Національний банк України, здійснюю свої прямі обов`язки щодо контролю банківської системи, повинен вживати всіх заходів, аби попередити можливість банку стати проблемним чи неплатоспроможним. При цьому, за переконанням позивача, Національним банком України не було виконано вказаних вимог законодавства, оскільки банк не зміг виконати, взятих на себе зобов`язань, що відповідно призвело до його неплатоспроможності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 р. адміністративний позов залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву позивача без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що останнім пропущено строк звернення до адміністративного суду без поважних на те причин.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в цій частині позовних вимог.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити.

Представники Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ще 05.04.2016 повинен був дізнатися про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик», що є наслідком визнання Національним банком України згаданого банку неплатоспроможним, і що, у свою чергу згідно з доводами позивача, є наслідком протиправної бездіяльності Національного банку України щодо здійснення банківського нагляду за діяльністю ПАТ «КБ «Хрещатик» відповідно до статті 55 Закону України «Про Національний банк України», водночас, судом констатовано, що належних доказів чи переконливих пояснень щодо існування причин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно реалізувати право на звернення до адміністративного суду з цим позовом, матеріали справи не містять.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, адже у жовтні 2020 року позивач дізнався про ліквідацію ПАТ «АКБ «Хрещатик», відповідно, саме з цього часу слід відраховувати відлік строк на звернення до суду з даним позовом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду, у системному зв`язку з принципом правової визначеності, слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (суб`єкта владних повноважень) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої, національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Відповідно до положень ч. ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з приписами ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених норм слідує, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або необізнаність з наявними правами, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як вже зазначалось, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами, законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій, а також досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, щоб після спливу значного проміжку часу, сторони не повертались до вже сталих правовідносин.

У свою чергу, слід врахувати, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Слід врахувати, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2021 вирішено здійснювати подальший розгляд справи №640/10643/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 06.10.2021; витребувано у позивача письмові пояснення щодо клопотання представника Національного банку України про залишення позовної заяви без розгляду.

14.09.2021 від представника позивача надійшли заперечення проти клопотання про залишення позову без розгляду, у яких представник позивача зазначив, що 03.06.2016 рішенням № 913 за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Національний банк України здійснив відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ «Хрещатик». Ці факти стали предметом розгляду Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/6695/16 і завершились ухвалами від 28.02.2017, 23.01.2018, де дії відповідачів визнано безпідставними, а їх бездіяльність щодо неприйняття належних заходів із забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів банку визнана протиправною. Чинність ухвали Окружного адміністративного суду підтверджена постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, постановою Вищого адміністративного суду України від 20.12.2017, ухвалою колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 28.02.2018 № ЗН/9901/4/18/826/15685/16. Зокрема, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 у справі № 826/3021/18, скасовано рішення Національного банку України про відкликання ліцензії ПАТ «АКБ «Хрещатик», рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження у банку тимчасової адміністрації.

05 жовтня 2020 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано повідомлення, що з 02 жовтня 2020 року ліквідація банку ПАТ «КБ «Хрещатик» вважається завершеною, а сам банк, ліквідованим. Посилаючись на статтю 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд вказав, що вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, і повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик» припинено.

У жовтні 2020 року, а саме 30 жовтня 2020 року, позивач дізнався про ліквідацію ПАТ «АКБ «Хрещатик» з офіційного веб-сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно, саме з цього часу слід рахувати відлік строку позовної давності, який закінчився 31.04.2021, у той же час позов був поданий 15.04.2021. За наведених обставин, позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду.

Слід зважити на те, що предметом спору є бездіяльність саме Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, яка і призвела до порушення прав позивача, як вкладника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» та неповернення його вкладу.

Згідно приписів статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

У силу норм статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об`єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, зокрема, віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного; відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Відповідно до положень частини 3 статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України не здійснює банківський нагляд за банком, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, здійснюється ліквідація, крім отримання звітності в установленому Національним банком України порядку.

Так, на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 06.04.2016 опубліковано оголошення про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням, розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21.04.2016 № 560, відповідно до якого, продовжено строки тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «КБ «Хрещатик» з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно. Відповідно до даного рішення, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно.

Згідно рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням, розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 до 05.08.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Костенку Ігорю Івановичу на два роки з 06.06.2016 до 05.06.2018 включно.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1503 від 13.06.2019, продовжено процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» з ринку шляхом продовження в ньому тимчасової адміністрації строком на п`ять днів з 14.06.2019.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37- 39 Закону, строком на п`ять днів з 14.06.2019 призначено Луньо Іллю Вікторовича.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 18.06.2019 № 415-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №1548 від 19.06.2019 про здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» протягом двох років з 20.06.2019 до 19.06.2021 включно. Зазначеним рішенням також призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням повноважень ліквідатора банку Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, строком на два роки з 20.06.2019 по 19.06.2021 включно.

Так, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.10.2020 внесено запис № 128000175 про проведення державної реєстрації припинення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик», юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що негативні наслідки для себе позивач в першу чергу пов`язує саме з визнанням банку неплатоспроможним, тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, саме з цього часу він дізнався про порушення своїх прав і саме з цього часу розпочався, передбачений процесуальним законодавством строк звернення до суду з такими позовними вимогами, при цьому, 05.04.2016 на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) було розміщено інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Хрещатик».

З огляду на викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позивач ще 05.04.2016 повинен був дізнатися про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик», що є наслідком визнання Національним банком України згаданого банку неплатоспроможним, і що, у свою чергу згідно з доводами позивача, є наслідком протиправної бездіяльності Національного банку України щодо здійснення банківського нагляду за діяльністю ПАТ «КБ «Хрещатик» відповідно до статті 55 Закону України «Про Національний банк України», однак з адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 15.04.2021, а відтак, із порушенням шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, визначеного частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів також вважає, що належних доказів чи переконливих пояснень щодо існування причин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно реалізувати право на звернення до адміністративного суду з цим позовом, матеріали справи не містять, а також, позивачем не було надано на виконання вимог ухвали суду про обґрунтування причин пропуску строку на звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в ухвалі про залишення позову без розгляду та вважає, що позивач, дійсно, пропустив строк звернення до суду за відсутності поважних причин, а тому, позов підлягає залишенню без розгляду.

У частині посилань апелянта на те, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції одноособово, що на переконання апелянта, є грубим порушенням ст. 33 КАС України, колегія суддів їх відхиляє, позаяк, наведені в ст. 33 КАС України, приписи щодо колегіального розгляду справи, предметом оскарження в якій є дії/бездіяльність/рішення НБУ, застосовуються розгляду спору по суті позовних вимог, натомість, у даному випадку, судом одноособово в підготовчому провадженні було винесено процесуальне рішення за наслідком розгляду клопотання про залишення позову без розгляду, а не по суті позовних вимог. Тобто, порушення норм процесуального права в цій частині не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала суду першої інстанції про залишення адміністративного позову без розгляду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 240, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 24.12.2021.