Справа № 461/2964/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 461/2964/21 пров. № А/857/20842/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року, головуючий суддя Гладишева Х.В., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до УПП у Львівській області ДПП, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №598470 від 05.04.2021 року, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 05.04.2021 року о 10.25 год., керуючи транспортним засобом «BMW М3», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Любінська був зупинений працівниками патрульної поліції України по причині відсутності переднього номерного знаку. Оскільки він є громадянином Сполучених Штатів Америки та тимчасово перебуває на території України, на вимогу працівників патрульної поліції пред`явив посвідчення водія, яке видане у США. Однак, лейтенантом поліції Гриценко С.А. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Зазначав, що суть правопорушення, на думку інспектора, полягає в тому, що відповідно до вимог національного законодавства транспортний засіб повинен мати номерний знак ззаду та спереду, а також посвідчення водія, яке видане в США не дає права керувати транспортним засобом в Україні.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач має посвідчення водія видане в іноземній державі, таке посвідчення відповідає вимогам Міжнародної Конвенції про дорожній рух 1968 року, відтак висновки суду першої інстанції в цій частині є передчасними. Також зазначає, що висновки суду попередньої інстанції про те, що номерні знаки транспортного засобу не відповідають встановленим стандартам є помилковими

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою серії БАА №598470 від 05.04.2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 05.04.2021 року о 10.05 год., на вул.Любінська, 96 у м.Львові керував транспортним засобом «BMW М3», номерний знак НОМЕР_1 , без переднього номерного знаку та не мав права керувати транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.9В, 2.1А Правил дорожнього руху та ДСТУ 4278:2019.

З наявних в матеріалах справи фотокопій транспортного засобу «BMW М3» видно, що номерний знак НОМЕР_1 на даному транспортному засобі закріплений лише ззаду.

ОСОБА_1 на вимогу інспектора патрульної поліції було надано посвідчення водія № НОМЕР_2 (документ, який має назву «Drivers License»), видане в штаті Іллінойс США, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що керуючи транспортним засобом за наявності лише посвідчення водія, виданого штатом Іллінойс, США, за відсутності міжнародного посвідчення водія, в діях позивача наявні ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Факт вчинення позивачем порушення п. 2.9 (в) ПДР України за яке передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч. 6 ст. 121 КУпАП, яке зазначено в постанові БАА №598470 від 05.04.2021 року є доведеним та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Як встановлено ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до вимог ст. 41 «Водійські посвідчення» Конвенції про дорожній рух (від 08.11.1968 року), ратифікованої із застереженнями і заявами Указом ПВР УРСР від 25.04.1974 року, з поправками від 03.03.1992 року та 28.09.2004 року:

2.а) Договірні Сторони будуть визнавати: будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає вимогам додатку 7 до цієї Конвенції за умови, що воно пред`являється разом з відповідним національним водійським посвідченням, діючим на своїй території для керування транспортним засобом, відповідної категорії або категоріям транспортних засобів, на керування котрими видані посвідчення, за умови, що вказані посвідчення є дійсними та що вони видані другою Договірною стороною або одним із територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на те цією Договірною стороною; водійські посвідчення, видані одною з Договірних Сторін, повинні визнаватися на території іншої Договірної Сторони до моменту, з якого дана територія становиться звичайним місцем проживання володільця посвідчення.

6. Положення цієї статті не зобов`язують Договірни Сторони: а) визнавати дійсними національні посвідчення, видані на території іншої Договірної Сторони особам, які мали на їх території звичайне місце проживання в момент видачі цього водійського посвідчення або які перенесли своє звичайне місце проживання на їх територію після видачі цього посвідчення; визнавати дійсність національних водійських посвідчень, виданих водіям, звичайне місце проживання яких в момент видачі посвідчені, знаходилось не на території, де були видані посвідчення, або які перенесли своє місце проживання після видачі посвідчень на іншу територію.

Постановою КМУ від 08.05.1993 року №340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі - Положення) яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.

Відповідно до п. 2 Положення особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Пунктом 30 Положення передбачено, що особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Відповідно до п. 4 Додатку №6 Конвенції про дорожній рух, у посвідці обов`язково наводять перераховані нижче відомості; ці відомості нумерують таким чином: 1. Прізвище; 2. Ім`я, інші імена; 3. Дата та місце народження1 ; 4. а) Дата видачі посвідки; 4. b) Дата закінчення терміну дії посвідки; 4. c) Назва або печатка органу, що видав посвідку; 5. Номер посвідки; 6. Фотографія власника; 7. Підпис власника; 9. Категорія (підкатегорії) транспортних засобів, на які поширюють дію посвідки; 12. Додаткова інформація чи обмеження в закодованому вигляді, які стосуються кожної категорії (підкатегорії) транспортних засобів.

Пунктом 8 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що національне водійське посвідчення договірних сторін може видаватися для керування транспортними засобами наступних категорій та підкатегорій: А, В, С, D, BE, СЕ, DE.

При цьому, В - транспортні засоби (крім тих, які належать до категорії А) з кількістю місць для сидіння, крім місця водія, не більше восьми, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кг; транспортний засіб категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг; транспортний засіб категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, але не перевищує маси транспортного засобу без навантаги, а загальна дозволена максимальна маса такої автосполуки не перевищує 3500 кг; D - транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, які мають більше восьми місць для сидіння, крім місця водія; транспортний засіб категорії D, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг.

Матеріалами справи підтверджується, що під номером 9 у посвідченні водія вказано Class: D, що відповідно до Конвенції надає позивачу право керування транспортними засоби, призначені для перевезення пасажирів, які мають більше восьми місць для сидіння, крім місця водія.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 на вул.Любінська, 96 у м.Львові керував транспортним засобом «BMW М3», номерний знак НОМЕР_1 , що відноситься до транспортних засобів віднесених до категорії В.

Таким чином, правильними є висновки відповідача, щодо позивач не мав права керувати транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР України та його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Щодо порушень ОСОБА_1 ч.6 ст.121 КУпАП, колегія суддів виходить з наступного.

Так, пунктом 2.9В ПДР України передбачено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, позивачем не заперечується факту відсутності переднього номерного знаку на автомобілі.

При цьому, надав пояснення, що виробником транспортного засобу «BMW М3» яким керував позивач, передбачено розміщення номерних знаків лише на задній частині автомобіля кришка багажника. Крім того, законодавство штату Іллінойс США не вимагає наявності двох номерних знаків, тому у позивача існує лише один номерний знак і він не був зобов`язаний виготовляти ще один номерний знак для поїздки в Україну.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в Україні діє ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт. ЗНАКИ НОМЕРНІ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ» розроблені Технічним комітетом стандартизації «Дорожній транспорт» (ТК 80), прийняті та є чинними (на час спірних правовідносин) за наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 21 грудня 2019 року №465 з 2020-03-16. Цей стандарт розроблено згідно з правилами, установленими в національній стандартизації України на заміну ДСТУ 4278:2012.

Розділом 4 ДСТУ 4278:2012 передбачено, що знаки на транспортних засобах треба встановлювати лише в передбачених за конструкцією місцях, зазначених виробником.

При цьому, кількість знаків на транспортних засобах має бути на автомобілях: два знаки (п. 4.1 ДСТУ 4278:2012).

Колегія суддів також виходить з того, що Наказом № 166 від 02 березня 2021 року Міністерства внутрішніх справ України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 березня 2021 за № 353/35975 «Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів» відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух», підпункту 2 пункту 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878 (із змінами), з метою встановлення єдиних зразків державних номерних знаків транспортних засобів та вимог до них затверджено нові вимоги до державних номерних знаків транспортних засобів; єдині зразки державних номерних знаків транспортних засобів; а саме в додатку № 1 до вимог до державних номерних знаків транспортних засобів 1-3-1 знаки для автомобілів із не форматним місцем закріплення номерного знака.

Наказ № 166 від 02.03.2021 набрав чинності 23.03.2021 року.

Так, у відповідності до Розділу 8 вказаних Вимог знаки на транспортних засобах треба встановлювати тільки в передбачених за конструкцією місцях або додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу.

Однак, пунктом 1 вказаного розділу також вказано, що кількість знаків на транспортних засобах повинна становити: на автомобілях - два знаки.

Відтак вірними є висновки суду попередньої інстанції, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідач дотримав вимоги закону та дійшов вірного висновку про порушення позивачем вимог п.2.9 (в) ПДР України.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, при розгляді даної справи не вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року у справі №461/2964/21 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 24.12.2021 року.