Справа № 400/227/21
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 р. Справа № 400/227/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,
до відповідача:Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 103)», с. Богомази, Новобузький район, Миколаївська область, 55644,
про:стягнення податкового боргу в сумі 608280,15 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі позивач, ГУ ДПС) звернулось до суду з адміністративним про стягнення з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство ДКВС (№ 103)» (далі також відповідач) в дохід держави податковий борг в сумі 608280,15 грн. з розрахункових рахунків у банках, обслуговуючих Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство ДКВС № 103».

Ухвалою від 16.01.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за відповідачем рахується заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість та єдиного податку четвертої групи, що залишається непогашеною.

Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав в частині боргу у сумі 189455,35 грн., а саме: з податку на доходи фізичних осіб у сумі 22932,16 грн. та єдиного податку четвертої групи у сумі 166523,19 грн. Податковий борг на загальну суму 418824,80 грн., що складається з податку на додану вартість у розмірі 172327,77 грн. та єдиного податку четвертої групи у сумі 246497,03 грн., відповідач не визнав.

Як зазначає відповідач, позивачем не взято до уваги, що ДП «Сільськогосподарське підприємство ДКВСУ (№ 103)» в жовтні 2020 року здійснило сплату ПДВ у розмірі 254000,00 грн., а саме: 150000,00грн. платіжним дорученням № 29 від 15.10.2020 року та 104000,00 грн. платіжним дорученням № 35 від 19.10.2020 року.

Про те, що податковим органом не враховано вищезазначені сплати свідчить і інтегрована картка платника по ПДВ, у якій не відображені зазначені виплати. Отже, податковим органом не враховано сплату ПДВ здійснену відповідачем.

Відповідно якщо врахувати суму переплати у розмірі 82692,23 грн., суму зобов`язань з ПДВ задекларованих підприємством 255020,00 грн. та суму здійсненої у жовтні 2020 року сплати ПДВ у розмірі 254000,00 грн., то у відповідача взагалі відсутній податковий борг з податку на додану вартість, а існує передплата у розмірі 81672,23 грн.

Також, оскільки строк сплати останнього платежу згідно податкової декларації від 19.02.2016 року № є 30.01.2017 року і податковий орган не вжив протягом 1095 днів жодних дій по стягненню податкового боргу, який виник 31.01.2017 року, то вже з 01.02.2020 року у податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення суми податкового боргу у розмірі 246469,07 грн. оскільки такий борг є безнадійним та повинен був би бути списаним 01.02.2020 року.

З огляду на зазначене відповідач вважає, що стягнення суми 246469,07 грн. є незаконним та безпідставним.

Враховуючи суми податкових зобов`язань за 2019 рік у загальному розмірі 336265,10 грн., суму сплаченого податку в 2020 року у розмірі 169307,61 грн. та суму переплати у розмірі 434,30 грн. (про які зазначено в розрахунку заборгованості), сума податкового боргу відповідача зі сплати єдиного податку 4 групи складає 166523,19 грн.

У відповіді на відзив ГУ ДПС зазначило, що принцип сплати ПДВ полягає у наступному: платник перераховує задекларовану ним суму ПДВ не відразу до бюджету, а на свій електронний рахунок у Казначействі, а вже казначейство перераховує цю суму до бюджету згідно з отриманим від ДПС реєстром, але не більше за вказану в ньому суму. Менше може бути, якщо на електронному рахунку недостатньо коштів. Тоді платник повинен поповнити електронний рахунок, щоб погасити свою заборгованість перед бюджетом.

Крім того, на електронному рахунку можуть залишатись кошти, зокрема і перераховані платником з поточного рахунку в банку для поповнення реєстраційного ліміту, щоб зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вони залишаються на електронному рахунку і водночас беруть участь у розрахунку реєстраційного ліміту.

Отже сплачені відповідачем суми належним чином відображені в ІКП та уже враховано при сплаті податкових зобов`язань, які нараховані відповідно до податкових декларацій з ПДВ.

Щодо єдиного податку четвертої групи ГУ ДПС зазначило, що станом на 01.01.2017 року у позивача виникла переплата в сумі 173550,06 грн., яку підприємство використало у 2017 році, сплативши лише 100000,00 грн. Тим часом як нарахування на 2017 рік відповідно до податкової декларації від 17.02.2017 року № становить 324948,74 грн. Після проведення інвентаризації особових рахунків по єдиному податку позивачу 20.05.2020 року нараховано 246497,03 грн.

У своїх запереченнях відповідач свої доводи підтримав та заперечував проти податкового боргу у сумі 418824,80 грн.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Згідно пп. 16.1.3, 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) на відповідача, як на податків, покладено обов`язки подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов`язкових платежів); сплачувати належні суми податків і зборів (обов`язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Податковий борг відповідача за даними ГУ ДПС становить 608280,15 грн. що складається з:

- заборгованості зі сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 22932,16 грн., що виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 05.02.2020 року № 7 на суму 22422,16 грн., від 05.02.2020 року № 7 на суму 510,00 грн.;

- заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 172327,77 грн., що виник на підставі декларації на додану вартість за вересень 2020 року від 21.10.2020 року № . Так, відповідачем задекларовано до сплати суму податку 255020,00 грн. (термін сплати 30.10.2020 року). З урахуванням переплати станом на 30.10.2020 року у сумі 82692,23 грн., залишок становить 172327,77 грн.;

- заборгованості зі сплати єдиного податку четвертої групи у сумі 413020,22 грн.

Так, згідно податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи № від 19.02.2019 року на 2019 рік податкове зобов`язання відповідача становить 97484,61 грн. (термін сплати 30.01.2020 року). Згідно податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи № від 20.02.2020 року податкове зобов`язання відповідача становить: за 1 квартал 34111,50 грн. (термін сплати 30.04.2020 року), за 2 квартал 34111,50 грн. (термін сплати 30.07.2020 року), за 3 квартал 170557,49 грн. (термін сплати 30.10.2020 року).

Відповідно до службової записки № 144/14-29-51-11-06 від 25.05.2020р. відділу податків і зборів з юридичних осіб Баштанського управління ГУ ДПС у Миколаївській області, в зв`язку з проведенням інвентаризації особових рахунків по єдиному податку четвертої групи було проведено нарахування 20.05.2020р року в сумі 246497,03 грн. (податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи від 19.02.2016 року № ).

У 2020 році позивачем сплачено єдиного податку на загальну суму 169307,61 грн. (15.07.2020 року 166007,61 грн.; 21.08.2020 року 3300,00 грн.). Переплата станом на 30.01.2020 року становила 434,30 грн.

Отже, податковий борг по єдиному податку четвертої групи становить 413020,22 грн. (97484,61 + 34111,50 + 34111,50 + 170557,49 + 246497,03) - 434,30 - 169307,61).

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

У відповідності до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений Податковим кодексом України строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Податковим кодексом України є податковим боргом.

Згідно п.п. 20.1.34 ст. 20 ПК України органи контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідач визнає позов в частині 189456,07 грн.

Залишок боргу, що не визнає відповідач, складає 418824,80 грн., з яких: 172327,77 грн. податок на додану вартість; 246947,03 грн. єдиний внесок четвертої групи.

Щодо неузгоджених сум, суд зазначає:

Відповідно до ст. 87.1 ПК України, не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно до п. «а», «б», «г» п. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України, на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти: з поточного рахунку такого платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу; з поточного рахунку такого платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку; з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, повернутих платнику податків у порядку, встановленому пунктом 43.4-1 статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200-1.5 ст. 200-1 ПК України з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.

У відповідності до положень п. 200-1.6 ст. 200-1 ПК України, за підсумками звітного податкового періоду, відповідно до задекларованих в податковій декларації результатів, а також у разі подання уточнюючих розрахунків до податкової декларації, платником проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтями 200 та 209 цього Кодексу.

Для відповідного перерахування таких коштів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету/на поточний рахунок та реквізити поточного рахунку платника (у випадку подання заяви платника на повернення коштів на такий рахунок).

Згідно п. 200-1.7 ст. 200-1 ПК України, кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, та погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

Відповідачем здійснено сплату податку на додану вартість у сумі 150000,00 грн. (платіжне доручення № 29 від 15.10.2020 року) та 104000,00 грн. (платіжне доручення № 35 від 19.10.2020 року) на електронний рахунок ПДВ. Разом: 254000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, суми сплати відображаються у ІКП, а саме:

- 15.10.2020 року сплата 117700,00 грн. (уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 06.10.2020 року за 01.04.2018 року, термін сплати 06.10.2020 року);

- 15.10.2020 року сплата 15721,86 грн. (залишок несплаченого нарахування по декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року № від 20.08.2020 року);

- 23.10.2020 року сплата 120578,14 грн. (нараховано податок на додану вартість по декларації № від 21.10.2020 року, термін сплати 30.10.2020 року).

1177000,00 + 15721,86 + 120578,14 = 254000,00 грн.

Отже, вказані суми враховано при сплаті відповідачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що належним чином відображено у ІКП.

Щодо єдиного внеску:

У 2016 році відповідачем самостійно задекларовано податкові зобов`язання по єдиному податку четвертої групи шляхом подання декларації № від 19.02.2016 року на загальну суму 246497,03 грн. Підприємством перераховується податок на загальну суму 184692,36 грн.

Оскільки декларації в АС «Податковий блок» розносяться в ІКП в автоматичному режимі, своєчасно не вдалося виявити технічну помилку, в результаті якої податкове зобов`язання по єдиному податку визначене в податковій декларації не нараховувалося в ІКП відповідача. Враховуючи викладене, у відповідача виникла переплата станом на 01.01.2017 року в сумі 173550,06 грн., яку підприємство використало в 2017 році, сплативши за рік лише 100000,00 грн. Тим часом, як нарахування за 2017 рік відповідно до податкової декларації № від 17.02.2017 року становило 324948,74 грн.

За 2018 2019 роки, в разі виникнення податкового боргу підприємство сплачувало заборгованість в установлені законодавством терміни.

Після проведення інвентаризації особових рахунків по єдиному податку четвертої групи та відповідно до службової записки № 144/14-29-51-11-06 від 25.05.2020 року відділу податків і зборів з юридичних осіб Баштанського управління ГУ ДПС у Миколаївській області, було проведено нарахування 20.05.2020 року в сумі 246497,03 грн. (податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи від 19.02.2016 року № ).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Станом на день розгляду справи відповідачем суму заборгованості не погашено, доказів оскарження податкового повідомлення-рішення не надано.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки під час розгляду справи не було залучено свідків та не призначено експертиз, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 19, 139, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) до Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство ДКВС (№ 103)» (с. Богомази, Новобузький район, Миколаївська область, 55644, ) задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство ДКВС (№ 103)» (с. Богомази, Новобузький район, Миколаївська область, 55644, ) податковий борг у розмірі 608280,15 грн. (шістсот вісім тисяч двісті вісімдесят гривень 50 коп.) з розрахункових рахунків у банках, обслуговуючих Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство ДКВС № 103».

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.12.2021 року.

Суддя О.В. Малих