Справа № 520/5932/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р.Справа № 520/5932/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 09.06.21 року по справі № 520/5932/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Новий Стиль"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Новий Стиль" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA807170/2021/0000006/2 від 05.01.2021; стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Новий Стиль" за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Новий Стиль" - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA807170/2021/0000006/2 від 05.01.2021. Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "Новий Стиль" за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби суму сплаченого судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Слобожанська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що порушення норм процесуального права полягає у ненаданні належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, тому наявні порушення ст.ст. 2, 90, ч.3 ст.242, ч.4 ст.246 КАС України. Вказує, що неправильне застосування судом норм матеріального права полягає у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, а саме: ст.ст. 52-64, 257, 266 Митного кодексу України. Стверджує, що позивач не довів, що він здійснив передплату за товар, як це передбачено контрактом, не довів, що він здійснив повну оплату товару на момент митного оформлення, тому сумнів митниці тут обґрунтований. Зауважує, що позивачем не надано прайс-лист, а також не підтверджено належним чином витрати на транспортування. Зазначає, що умови поставки FCA, які зазначені у митній декларації від 05.01.2021 не відповідають умовам оплати за фрахт, які зазначені у коносаменті від 02.12.2020 № RLLSZN2011038 - FREIGHT PREAID. Вказує, що довідка та рахунок щодо транспортних витрат надані від особи, яка безпосередньо не транспортувала товар, виходячи з наданого до митного оформлення CMR. Стверджує, що у пакеті документів не надано сканкопію договору про перевезення товару з фірмою TOB «ТАНІТ ГРУП» та не надано посередницький договори (рахунки фактури) з компаніями SPEDYCJА POLSKA SPEDCONT sp.zo.o. та/або Legende Logistics Co. (відповідно до документу №RLLSZN2011038 від 02.12.2020). Щодо строку дії контракту №150312-SINQ від 12.03.2015 наголошує, що п.13 вказаного контракту визначено строк дії до 31.12.2016, а додаткова угода про внесення змін до вказаного пункту контракту і продовження строку його дії від 09.12.2019, тобто по сплину трьох років після закінчення строку дії. Крім того, у довідці про транспортних витратах № 8240/1 від 28.12.2020 зазначено сума перевезення 82840,75 грн, в рахунку на оплату № 4594 від 28.12.2020 сума 110016,24 грн, в платіжному дорученні № 1816 від 08.02.2021 сума 247681,21 грн і призначення платежу оплата за транспортно-експедиційне обслуговування згідно з рахунком 4594, 4596, 4597 від 28.12.2020, але інших рахунків надано не було. Вважає, що рішення про коригування митної вартості №11А807170/2021/000006/2 від 05.01.2021 винесено на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МК України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, а тому обставини для їх скасування відсутні. Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 02.04.2019 року у справі №826/14258/15, від 02.04.2019 року у справі №815/4150/14, від 16.04.2019 року у справі №804/1627/15, від 15.08.2019 року у справі №826/19400/15, а також Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 07.10.2014 року у справі №820/938/14, в ухвалах від 15.01.2015 року у справі №818/8545/13-а, від 27.11.2014 року у справі №818/442/14.

Приватне акціонерне товариство "Новий Стиль" подало до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року без змін. Зазначає, що у запиті про надання додаткових документів відповідач витребує весь перелік документів, зазначений в ст.53 МК України, не обґрунтовуючи яким чином і в чому усі ці документи можуть усунути сумніви, які нібито є у нього. Вказує, що рішення митного органу має містити не перелік розбіжностей, а обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано за першим методом. Стверджує, що платіжне доручення №5 від 05.01.2021 року на суму 25729,16 доларів США з призначенням платежу «оплата за товари контракт 150312-SINO від 12.03.2015 інвойс L544 від 11.11.2020» було задано на запит митного органу №22469 від 05.01.2021 року листом позивача №05.01.2021/3 від 05.01.2021 року. Зауважує, що відсутність рахунку проформи ніяким чином не впливає на правильність визначення митної вартості товару, вона підтверджується сукупністю інших належних доказів. Наголошує, що прайс-лист не був наданий разом митною декларацією, оскільки не є основним документом, а будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких наведено у ч.2 ст.53 МК України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган не надав. Зазначає, що твердження відповідача, що додаткова угода від 10.10.2020 була надана до суду, однак не митниці, спростовується наявними у справі доказами. Вказує, що у відповіді на запит № 22469 декларант повідомив митницю про відсутність будь-яких договорів з третіми особами, пов`язаними з контрактом про поставку товарів, митна вартість яких визначається. Стверджує, що доводи відповідача про відсутність залізничного перевезення та відповідного підтверджуючого транспортного документу спростовуються наявними доказами, а твердження про морське перевезення є припущеннями митного органу. Перевезення вантажу з місця LODZ (Poland) до митної території України, м. Ягодин, здійснювалося автомобільним транспортом, що підтверджується CMR №0503637, на якій стоїть відбиток штампу Ягодинської митниці від 30.12.2020. Наголошує, що витрати на перевезення товару позивач підтвердив належними доказами, розбіжність в наданих документах відсутня. Вказує, що позивач разом з додатковими поясненнями надав до суду і відповідачеві додаткову угоду до контракту від 29.12.2016, якою дія контракту встановлена до 31.03.2018, додаткову угоду до контракту від 01.02.2018, якою дія контракту встановлена до 31.12.2019. Цими документами безперервна дія контракту № 150312-SINO від 12.03.2015 встановлюється беззаперечно. Вважає, що митним органом взято в якості джерела цінової інформації недостовірну інформацію, що унеможливлює її використання під час визначення митної вартості товару, що ввозився на територію України позивачем.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Слобожанською митницею Держмитслужби подано до суду клопотання про заміну сторони відповідача по справі, в якому просило замінити відповідача Слобожанську митницю Держмитслужби на її правонаступника Харківську митницю.

Відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №895 "Деякі питання територіальних органів Державної митної служби" (далі по тексту Постанова №895) передбачено спосіб реорганізації територіальних органів Державної митної служби, зокрема, Слобожанської митниці Держмитслужби, шляхом приєднання до Державної митної служби (створення єдиної юридичної особи).

Відповідно до п.2 Постанови №895 територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структури, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 року №460 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів" утворено Харківську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Згідно з наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 року №472 "Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи" митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України з 00 год. 00 хв. 01.07.2021 розпочато здійснення функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.

Таким чином, Харківська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України розпочала свою діяльність з 01.07.2021. У свою чергу, Слобожанська митниця Держмитслужби перебуває в стані припинення, що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та не здійснює функції і повноваження з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.

Пунктом 4 Положення про Харківську митницю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 29.10.2020 року №489 (далі по тексту Положення №489) встановлено, що Митниця відповідно до покладених на Держмитслужбу завдань здійснює у зоні своєї діяльності окремі делеговані повноваження, визначені законодавчими та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 5 Положення №489 також передбачено, що Митниця з метою виконання повноважень представляє свої інтересі та інтереси Держмитслужби в усіх без виключення судах, з усіма відповідними правами та обов`язками наданими законодавством для учасників судового процесу.

Таким чином, правонаступником Слобожанської митниці Держмитслужби () є Харківська митниця ().

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для заміни відповідача у справі - Слобожанської митниці Держмитслужби () на її правонаступника - Харківську митницю ().

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі в судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Приватне акціонерне товариство «НОВИЙ СТИЛЬ» зареєстроване відповідно до норм діючого законодавства як суб`єкт господарювання.

12.03.2015 року між ПАТ «НОВИЙ СТИЛЬ» та ZHEJIANG SINO RICH INTERNATIONAL ENTERPRISE CO.,LTD, (Китай) було укладено Контракт № 150312-SINO з додатковою угодою від 09.12.2019 поставки продукції.

Відповідно до п.1.1 вказаного Контракту №150312-SINO від 12.03.20115 року Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступну продукцію: вінілістканина.

На підтвердження митної вартості товару позивач відповідно до ч.2 ст.53 МК України надав до Слобожанської митниці документи: Декларацію митної вартості IМ № ЦА807170/2021/000289 від 05.01.2021 р.; контракт № 150312-SINO від 12.03.2015 р. з додатковою угодою від 09.12.2019 р.; специфікацію № 68 від 11.11.2020 р.; інвойс (Рахунок - фактура) 1.544 від 11.11.2020 р. (з перекладом); коносамент RLLSZN2011038 від 02.12.2020 р.; сертифікат про походження товару G00004 від 03.12.2020 р.; пакувальний лист б/н 11.11.2020 р.; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 4594 від 28.12.2020 р.; довідку про транспортні витрати 8240/1 від 28.12.2020; договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 2803 19 від 28.03.2019 р.; автотранспортну накладну №0503673 від 28.12.2020 р.; довідку про відсутність взаємозалежності від 05.01.2021 р.; лист-довідку щодо не страхування товару б/н від 05.01.2021 р.

З наявних матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення декларації митної вартості IМ № ЦА807170/2021/000289 від 05.01.2021 спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів.

У відповідності до вимог п.5 ст.55 та п.4 ст.57 Митного кодексу України була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом.

За результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу документів наданих разом з декларацією митної вартості № UА807170/2021/000289 від 05.01.2021 було виявлено, що ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

05.01.2021 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA807170/2021/0000006/2 за другорядним методом (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) у відповідності до ст. 64 МК України та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2021/00007.

З метою уникнення простою транспорту та виробничою необхідністю позивач вимушений був оформити товар за ціною, визначеною митним органом, під гарантію у строк до 02.04.2021 р. у відповідності до ст.55 Митного кодексу України за МД № UA 807170/2021/000405 від 05.01.2021 р.

Позивач, вважаючи зазначене рішення протиправним та такими, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що митним органом взято в якості джерела цінової інформації недостовірну інформацію, що унеможливлює її використання під час визначення митної вартості товару, що ввозився на територію України позивачем. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у чатинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст.53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням ч.4 вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 21.02.2020 року у справі №813/1229/16 та від 28.02.2020 року у справі №804/3463/15 Верховний Суд висловив позицію, що положення статей 53-55, 57-58 Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

У постанові від 27.04.2020 року у справі №140/804/19 Верховний Суд вказав, що зі змісту положень розділу ІІІ ("Митна вартість товарів та методи її визначення") Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Частиною 4 ст.58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Приписами ч.5 ст.58 МК України визначено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Отже, для розрахунку митної вартості товару застосовується ціна, що підлягає сплаті за контрактом.

Також, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Частиною 10 ст.58 МК України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів.

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця.

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

7) витрати на страхування цих товарів.

Згідно з ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зі змісту оскаржуваного у даній справі рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що підставою для коригування митної вартості товару є: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (платіжне доручення в іноземній валюті №5 від 05.01.2021, на яке наявне посилання у листі AT «Новий стиль» від 05.01.2021 №05.01.2021/3, відсутнє у пакеті документів поданих разом з митною декларацією та додатково не надано, рахунок проформа, на підставі якого відповідно до пункту 5.2 контракту №150312-SINO від 12.03.2015 повинна здійснюватись_передплата, не надано, відсутнє підтвердження 30% передплати за товар, а також інших 70% (відповідно до умов контракту). Крім того у пакеті документів не надано сканкопію договору про перевезення товару з фірмою TOB «ТАНІТ ГРУП» та не надано посередницькі договори (рахунки фактури) з компаніями SPEDYCJA POLSKA SPEDCONT sp.zo.o. та/або Legende Logistics Со. (відповідно до документу №RLLSZN2011038 від 02.12.2020), а також у зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених частиною 3 ст.53 МКУ, та вимогою декларанта надати рішення про коригування митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари: 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріал та витрат, понесених виробником у зв`язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Джерелом інформації для даного Рішення з врахуванням спрацювання ризику АСАУР є наявна в митному органі цінова інформація що наявна в АСМО Інспектор та ЄАІС про митні оформлення товарів митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін: №UA807200/2021/000058 від 04.01.2021. Розрахунок митної вартості складає - 3,96 USD за кг товару.

Коригування митної вартості відповідачем здійснено за другорядним методом (резервним методом) у відповідності до ст. 64 МК України.

Таким чином, юридичною підставою для прийняття оскарженого рішення відповідачем вказано положення ст.ст. 54-63 Митного кодексу України, а фактичною підставою слугувало судження суб`єкта владних повноважень про спрацювання модуля АСАУР, недостатність поданих документів для визначення складових митної вартості, розбіжності в ціновій інформації щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Водночас, статтею 55 МК України встановлено порядок коригування митної вартості товарів. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 року у справі №260/718/19 вказав, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Верховний Суд зауважив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено.

Як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості №UA807170/2021/0000006/2 від 05.01.2021, відповідач, обґрунтовуючи застосування другорядного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер митної декларації (наявна в митному органі цінова інформація за фактами митних оформлень, що наявні у ЄАІС: МД №UA807200/2021/000058 від 04.01.2021), яку було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів.

Колегія суддів зазначає, що посилання митного органу на рівень митної вартості товару зі схожими характеристиками відповідно до інформації з МД №UA807200/2021/000058 від 04.01.2021 є безпідставними, оскільки формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом, визначеним в декларації митної вартості, так як надані для митного оформлення документи підтверджують вартість товару.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 року по справі № 805/2713/16-а.

Таким чином, доводи відповідача, що використання інформації, яка формується автоматизованою системою аналізу та управління ризиками можна вважати дійсною вартістю та як наслідок використання даної інформації органом доходів і зборів при визнанні митної вартості за другорядним методом відповідає законодавству України, колегія суддів, з урахування вказаного вище, не вважає обґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість зроблених коригувань митної вартості з огляду на незазначення у спірному рішенні порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Також, колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 30.10.2018 року у справі №826/25605/15, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості щодо митної вартості товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, а також, не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом неможливим є встановлення даних складових та в результаті чого, при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості відповідачем порушено порядок (механізм) застосування методу визначення митної вартості.

Посилання в оскаржуваному рішенні на ненадання декларантом інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам ст. 53 МК України, якою визначено вичерпний перелік документів, які має подавати декларант для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки жодним пунктом вказаної норми не передбачено подання такого виду документу.

Необґрунтованими є і посилання відповідача на ненадання позивачем даних щодо витрат на оплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток, загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, оскільки в контракті №150312-SINO від 12.03.2015 про купівлю-продаж товару, який було подано позивачем до митного оформлення, відсутні умови (положення), які б передбачали наявність та, відповідно, оплату, вказаних витрат, що в свою чергу свідчить про неможливість надання декларантом відповідних даних; договірні відносини взагалі не передбачають існування наведених в оскаржуваному рішенні витрат.

З приводу відсутності даних щодо витрат про навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, понесених в Україні та до місця перетинання митного кордону України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту картки відмови в прийнятті митної декларації №UA807170/2021/00007 вбачається, що серед переліку наданих декларантом документів зазначено про надання ним до митного оформлення автотранспортної накладної № 0503673 від 28.12.2020, рахунку-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 4594 від 28.12.2020, документу, що підтверджує вартість перевезення товару № 8240/1 від 28.12.2020, договору про перевезення № 280319 від 28.03.2019.

Дослідивши вказані документи, копії яких містяться в матеріалах справи, колегією суддів встановлено, що між позивачем та ТОВ «ТАНІТ ГРУП» було укладено договір №280319 від 28.03.2019 про надання транспортно-експедиторських послуг, згідно з п.1.1 якого експедитор від свого імені та за дорученням клієнта надає транспортно-експедиторські послуги з забезпечення та організації перевезення вантажів клієнта. За п.1.2 Договору експедитор має право від свого імені укладати договори з перевізниками, при цьому залишаючись відповідальним перед клієнтом за виконання зобов`язань. За умовами п.1.3 Договору усі права та обов`язки за правочинами, укладеними з перевізниками та іншими особами, набуває сам експедитор, хоча б клієнт і був названий у правочині або вступив у безпосередні відносини при виконанні такого правочину. Пункт 3.2 Договору зобов`язує експедитора договори перевезення укладати від свого імені та за рахунок клієнта.

Таким чином, посилання митного органу у рішенні про коригування митної вартості про відсутність даних щодо витрат про навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, понесених в Україні та до місця перетинання митного кордону України спростовується наданими декларантом до митного оформлення документами, отримання митним органом яких підтверджується змістом вказаної вище картки відмови.

З приводу посилань відповідача щодо ненадання платіжного доручення за оплату поставленого товару, хоча згідно умов договору має бути підтвердження 30% передоплати за товар та 70% після плати, через три дні після дати коносаменту, то колегія суддів зазначає, що позивачем в листі №05.01.2021/3 від 05.01.2021 року, що був оформлений у відповідь на запит №22469, надано пояснення, що ця партія товару 100% була оплачена згідно комерційного інвойсу L544 від 11.11.2020 року. А платіжним дорученням №5 від 05.01.2021 року на суму 25729,16 доларів США це підтверджується безумовно.

Хибними є також посилання відповідача щодо ненадання декларантом до митного оформлення передбаченого п.3 ч.2 ст. 53 МК України обов`язкового документу - проформи інвойс, оскільки вказаною нормою документу з найменуванням «проформа інвойс» не наведено, остання містить лише документи з назвою рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

При цьому, слід зауважити, що позивачем до митного оформлення, на виконання п.3 ч.2 ст. 53 МК України надавався інвойс №L544 від 11.11.2020 року, що підтверджується відповідною відміткою у картці відмови.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару на підставі поданих позивачем документів, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто, основні документи подані позивачем містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності відмови митного органу у визнанні задекларованої позивачем за основним методом митної вартості товару та визначенні митної вартості за резервним методом, та як наслідок обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору.

Під час судового розгляду справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності рішення відповідача про коригування митної вартості товарів, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно посилання апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом, на думку апелянта, не надано належну правову оцінку доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В цьому випадку справу вирішено вірно.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зазначені відповідачем обставини не можуть бути підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 02.04.2019 року у справі №826/14258/15, від 02.04.2019 року у справі №815/4150/14, від 16.04.2019 року у справі №804/1627/15, від 15.08.2019 року у справі №826/19400/15, а також Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 07.10.2014 року у справі №820/938/14, то колегія суддів зауважує, що посилання на вказані рішення суду касаційної інстанції не впливають на вирішення даної справи з урахуванням викладених вище висновків суду.

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені сторонами, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 по справі № 520/5932/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 24.12.2021 року