Справа № 420/13295/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Ляшенко Ю.В.,

за участю сторін: представника позивача - Проніної В.М.,

представника відповідача

Одеської митниці Держмитслужби - ОСОБА_1

- Терновського М.С.

представника відповідача

Одеської митниці, як відокремленого

підрозділу Державної

митної служби України - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, ), Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, ), Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Одеської митниці Держмитслужби від 10.06.2021 р. № 9 та № 9.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання та за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів за результатами документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при ввезенні на митну територію товарів

Позивач зазначив, що ним були придбані в компанії Cordia d.o.o. - DAF center (Словенія) наступні транспортні засоби: 23.01.2019р. - Напівпричіп марки STAS модель S300 CX YE6S300CXA0000622, рік випуску 2010, вартістю 5300,00 Євро; 12.02.2019p. Тягач марки DAF, модель FT XF, ідентифікаційний номер (шасi) XLRTE47MS0G004120, рiк випуску 2013, вартістю 9800,00 Євро.

Під час митного оформлення до вищезазначених товарів позивачем за електронними митними деклараціями типу ІМ40ДЕ №UA305160/2019/010346, ІМ40ДЕ №UA305160/2019/013669 було застосовано преференційний режим на умовах угоди про вільну торгівлю з ЄС, код пільги - "410" на підставі сертифікатів з перевезення товару EUR. 1 № D 354089 та № D 354095, в яких експортером зазначено компанію Сordia d.o.o. - DAF center (Словенія).

Одеською митницею Держмитслужби в ході проведення перевірки встановлено, що ввезені позивачем транспортні засоби (напівпричіп марки STAS та тягач марки DAF) не можуть бути визнані такими, що мають преференцiйне походження з Європейського Союзу, та вiдповiдно не мають права на преференцію, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання. Такі висновки контролюючого органу базуються на тому, що вiдповідно до листа уповноваженого органу Словаччини вiд 20.07.2020 р. № 336861/2020-2000102/91Не, сертифікати EUR.1 № D 354089 вiд 31.01.2019 р. та № D 354095 вiд 14.02.2019 р., є автентичними, проте товари, що вказані у документах походження не відповідають вимогам преференційного походження щодо достовірності й правильності.

Позивач зазначає, що сертифікат з перевезення товару є офiцiйним документом, у відповідності до якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки, для його спростування такий документ потребує встановлення його у відповідності до закону нечинним, підробленим чи недійсним. Під час здійснення перевірки відповідач не посилається та не зазначає про наявність причин, з приводу яких виникли сумніви в дійсності сертифікатів

Позивач зазначає, що під час митного оформлення товару у митниці не виникало сумніву щодо правильності визначення позивачем податків та митних платежів. Додаткові документи для підтвердження відомостей, заявлених у митних деклараціях № UA305160/2019/010346 та №UA305160/2019/013669, щодо вартості ввезеного товару у позивача не витребовувались, ввезений товар випущено митним органом у обіг.

Одеська митниця Держмитслужби за результатом проведеної перевірки не наводить жодної з підстав (обгрунтованих сумнівів) для iнiцiювання здійснення перевірки.

Позивач зазначає, що лише у випадку встановлення відповiдачем невiдповiдностi вiдомостей у наданих компанією Cordia d.o.o. - DAF center сертифікатів з перевезення товару EUR.1 № D 354089 тa EUR.1 № D 354095, контролюючий орган наділений повноваженнями звернутися до компетентних органiзацiй країни, зазначеної як країна походження товару, iз запитом про проведення перевірки цього документа про походження товару чи надання додаткових відомостей, а також звернутися до експортера, який склав декларацію iнвойс, про надання всiх належні документів на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів.

Також позивач зазначає, що концерн DAF Trucks NV (Нідерланди), та Компанія «STAS» (Німеччина) є європейськими компаніями, а напівпричіп та тягач виготовлені у Бельгії та Нідерландах відповідно, що вбачається з роз шифровки ВІН-коду.

Ухвалою від 02.08.2021 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.10.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання залучено в якості співвідповідача Одеську митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631), у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби.

26.10.2021 року від представника Одеської митниці Держмитслужби до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до наданої відповіді уповноваженого органу Словенії від 20.07.2020 № 336861/2020-2000102/91Не, зазначено, що сертифікати про походження є автентичними, проте товари, що вказані у документах походження не відповідають вимогам преференційного походження (щодо достовірності й правильності).

У відповіді уповноваженого органу Словаччини чітко вказано про непідтвердження преференційного походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару форми EUR.1 № D 354095 від14.02.2019 року , № D 354089 від 31.01.2019 року за результатами проведеної перевірки.

Таким чином, статус походження товару у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 31.01.2019 № D 354089 та від 14.02.2019 № D 354095 не підтверджено у відповідності до вимог Доповнення І і відповідних положень Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження від 08.11.2017, тобто до вказаного товару за МД від 13.02.2019 № UA305160/2019/010346 та МД від 22.02.2019 № UA305160/2019/013669 не може бути застосований преференційний режим з наданням звільнення по ввізному миту.

Відповідач зазначає, що ввезені за МД від 13.02.2019 № UA305160/2019/010346 та МД від 22.02.2019 № UA305160/2019/013669 товари, повинні бути оподатковані ввізним митом за ставками згідно з Митним тарифом України.

Також відповідач зазначає, що формальна наявність поданої до митного оформлення сертифікату з перевезення товарів форми EUR.1 № D 354095 від14.02.2019 року , № D 354089 від 31.01.2019, за видачу якої несе відповідальність експортер - компанія CORDIA d.o.o , не є достатньою підставою для висновку про вчинення ОСОБА_2 всіх необхідних та залежних від нього дій для здійснення декларування «преференційного походження» ввезених товарів та отримання пільг - тарифних преференцій. Діючи добросовісно та застосовуючи тарифну преференцію по сплаті ввізного мита за зниженим рівнем ставок ввізного мита, ОСОБА_2 безсумнівно повинен переконатися, що поставлені експортером товари дійсно є товарами «преференційного походження» а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідних сертифікатів з перевезення товарів форми EUR. 1. Тобто, ОСОБА_2 в обґрунтування мотивів вибору контрагента в ході проведення перевірки не надано достатніх доказів обставин і необхідності проведення перевірки ділової репутації контрагента.

При цьому відповідач зазначає, що Закон надає митним органам право проводити перевірки та самостійно визначати суму грошових зобов`язань у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, щодо товарів митне оформлення яких завершено.

Встановлені порушення призвели до заниження ОСОБА_2 податкових зобов`язань по сплаті митних платежів за МД від 13.02.2019 № UA305160/2019/010346 та МД від 22.02.2019 № UA305160/2019/013669 на загальну суму 56 619,07 грн., (ввізного мита на суму 47 182,56 грн., податку на додану вартість на суму 9 436,51 гривень).

01.12.2021 року до суду надійшли письмові пояснення позивача на відзив, які за своєю суттю є відповіддю на відзив, в яких позивач додатково зазначив наступне.

Відповідач за результатами перевірки всіх необхідних документів та відомостей здійснив митне оформлення поставленого товару позивача із застосуванням преференційного режиму із застосуванням зменшеної ставки мита. В свою чергу, позивач скористався своїм правом та подав до митниці всі необхідні передбачені документи для здійснення митного оформлення поставленого товару із застосуванням преференційного режиму із застосуванням зменшеної ставки мита. З урахуванням зазначеного, цілком правомірними є дії позивача щодо застосування преференційного режиму із застосуванням зменшеної ставки мита, всупереч тверджень про вчинення позивачем недобросовісних та необачних дій.

Як вбачається з листа Державної фіскальної служби України, направленого до митного органу Словацької Республіки, підставою запиту стала наявність сумнівів стосовно автентичності сертифікатів про перевезення товарів, та вірно або вірогідності наведених у ньому даних. Проте вказаний лист чітко сформульованих конкретних причин, з приводу яких у митного органу виникли сумніви в дійсності сертифіката або вірогідності наведених у ньому даних не містить

При цьому позивач зазначає, що жодними нормативними актами не передбачено обов`язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товаросупровідних документах при заповненні митних декларацій.

Позивач зазначає, що митні органи України не наділені повноваженнями перевіряти експортера на предмет походження товару, а можуть лише ініціювати таку перевірку виключно за наявності обгрунтованих сумнівів.

Відповідачем не дотримано принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Ухвалою суду від 01.12.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті на 14.12.2021 року.

В судовому засіданні 14.12.2021 року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях.

В судовому засіданні 14.12.2021 року представники Одеської митниці Держмитслужби заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 придбав в компанії Cordia d.o.o. - DAF center (Словенія) напівпричіп марки STAS модель S300 CX YE6S300CXA0000622, рік випуску 2010, вартістю 5300,00 Євро; та тягач марки DAF, модель FT XF, ідентифікаційний номер (шасi) XLRTE47MS0G004120, рiк випуску 2013, вартістю 9800,00 Євро.

ОСОБА_2 здійснив митне оформлення вищезазначених напівпричепу та тягачу за Митними деклараціями від 13.02.2019 №UA305160/2019/010346 та від 22.02.2019 №UA305160/2019/013669 із застосуванням преференції по сплаті ввізного мита за кодом 410-товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (абзац п. 1 ч. 1 ст. 29 додатка І-А Тарифний графік України до глави 1 розділу ІV Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони).

Преференцію по сплаті ввізного мита застосовано на підставі сертифікатів з перевезення товару форми EUR.1 № D 354089 від 31.01.2019 року та № D 354095 від 14.02.2019 року, зазначених у вищенаведених деклараціях в графах 44 за кодом документу 0954.

Одеською митницею Держмитслужби проведена документальна невиїзна перевірка дотримання ОСОБА_2 вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при ввезені на митну територію товарів за митними деклараціями від 13.02.2019 №UA305160/2019/010346 та від 22.02.2019 №UA305160/2019/013669, за результатами якої складено акт перевірки від 10.02.2021 року № 07/7.10-19-19/ НОМЕР_1 .

В вищезазначеному акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення ОСОБА_2 ч. 5 ст. 280, ч. 1 ст. 281 МК України, пп (а) п. 1 ст. 16 Протоколу Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони та неправомірне застосування режиму вільної торгівлі та неправомірно застосовано преференцію до товару, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 47182,56 грн.; п.190.1 ст. 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 9436,51 грн.

Підставою для таких висновків був лист-відповідь уповноваженого органу Словаччини про непідтвердження преференційного походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару форми EUR.1 № D 354095 від 14.02.2019 року , № D 354089 від 31.01.2019 року.

Суд встановив, що на підставі вказаного акту перевірки, Одеською митницею Держмитслужби 05.03.2021 року прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться на територію України фізичними особами в загальному розмірі 58 978,20 грн, з них: збiльшено розмiр податкового зобов`язання на суму 47 182,56 грн, та нараховано штрафні санкції на суму 11 795, 64 грн.;

№ 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарiв фізичними особами в загальному розмiрi 11 795,64 грн, з них: податкове зобов`язання - 9 436,51 грн, штрафні санкції -2 359, 13 грн.

Рішенням Державної митної служби України вих. № 08-1/10-06/10/5807 вiд 08.06.2021 р. про результати розгляду скарги ОСОБА_2 на податкові повідомлення-рішення Одеської митниці Держмитслужби від 05.03.2021 р. № 0, № 0 частково задоволено скаргу ОСОБА_2 та зменшено розмір грошових зобов`язань, визначених у ППР № 0, № 0. При цьому, суму податкових зобов`язань, залишено незмінною, а суму штрафних санкцій зменшено до 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання.

З урахуванням вищезазначеного рішення про результати розгляду скарги, Одеською митницею Держмитслужби 10.06.2021 року прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться на територію України фізичними особами в загальному розмірі 51900,82 грн, з них: збiльшено розмiр податкового зобов`язання на суму 47 182,56 грн, та нараховано штрафні санкції на суму 4718,26 грн.;

№ 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарiв фізичними особами в загальному розмiрi 10380,16 грн, з них: податкове зобов`язання - 9 436,51 грн, штрафні санкції 943,65 грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 36 Митного кодексу України, походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Положення цього кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (не преференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина шоста статті 36 МК України).

Таким чином, основною умовою для застосування пільгової ставки ввізного мита є підтвердження країни походження товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 280 Митного кодексу України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з ч. 1 ст. 281 Митного кодексу України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Відповідно до ч.2 ст. 44 МК України, у разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, яка ратифікована Законом України від 16.09.2014 року № 1678-УІІ (надалі Угода), до товарів, що ввозяться в Україну та походять з ЄС, застосовується режим вільної торгівлі (код тарифної пільги) (тарифної преференції) 410).

Згідно з п. 1 ст. 16 Розділу У Протоколу 1 Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва до Угоди (надалі Протокол 1), товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a)сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додаткудо цього Протоколу.

Відповідно до ст. 17 Протоколу 1, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу. Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Відповідно до п. 2 ст. 32 Протоколу 1, з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Відповідно до п. 1 ст. 33 Протоколу 1, подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

Згідно з п. 5 ст. 33 Протоколу 1, митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (п. 6 ст. 33 Протоколу 1).

Відповідно до ст. 45 МК України, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням. У випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Як зазначалось вище, відповідно до статей 32, 33 Протоколу 1, митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документах. Також подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Аналіз процитованих норм дає підстави для висновку, що перевірка підтвердження походження товару має здійснюватися у двох випадках: або у довільному порядку або за наявності обґрунтованих сумнівів. Отже наявність обґрунтованих сумнівів не є єдиною підставою для проведення перевірки. Перевірка може бути проведена й в довільному порядку.

З огляду на зазначене, судом відхиляться доводи позивача, що перевірка має бути проведена лише за наявності обґрунтованого сумніву щодо справжності документів.

Щодо посилань позивача на ті обставини, що концерн DAF Trucks NV (Нідерланди), та Компанія «STAS» (Німеччина) є європейськими компаніями, а напівпричіп та тягач виготовлені у Бельгії та Нідерландах відповідно, а також щодо того що сертифікати у встановленому законом порядку нечинними не визнавались суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що на запит Державної податкової служби України уповноваженим органом Словаччини надано відповідь від 20.07.2020 року № 336861/2020-2000102/91Не. Дана відповідь складена англійською мовою. Відповідачем надано до суду переклад цього листа на українську мову.

Саме на зазначену відповідь і посилається відповідач в акті перевірки як на підставу відсутності у позивача права на застосування преференційного режиму при митному оформленні за Митними деклараціями від 13.02.2019 №UA305160/2019/010346 та від 22.02.2019 №UA305160/2019/013669.

У перекладі листа від 20.07.2020 року № 336861/2020-2000102/91Не з англійської на українську мову зазначено, серед іншого, наступне:

сертифікати з перевезення товару EUR.1 № D 354095, D 351477, D 354092, D 354080 - результати подальшої перевірки поставлених транспортних засобів з інших країн-членів ЄС показали, що транспортні засоби були невірно вказанi як продукція, що походить із ЄС. Транспортні засоби не мають права на преференцiйний режим відповідно до Додатка I до Регіональної конвенції про преференційні правила походження Пан-Євро-Мед у рамках Протоколу I до Угоди про асоціацію між ЄС та Європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами з одного боку та Україною з іншого боку. Перевірені сертифікати з перевезення товару EUR.1 не відповідають вимогам достовірності, тому не є дійсними доказами походження у межах протоколу;

сертифікати з перевезення товару EUR.1 № D 354089, D 354087 - оскільки експортери транспортних засобів не змогли подати відповідні документи, що підтверджують їхнє походження, транспортні засоби не можуть розглядатися як оригінальна продукція відповідно до положень зазначеного Додатка I. Перевірені сертифікати з перевезення товару EUR.1 не вiдповiдають вимогам достовірності, тому не є дійсними доказами походження у межах протоколу.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд виходить із того, що наведений аналіз норм матеріального права доводить, що право на преференцію набувається виключно за умови підтвердження походження товару з країни ЄС та надання одного із документів перелічених у п. 1 ст. 16 Розділу V Протоколу 1.

Позивач акцентує увагу на тому, що надані ним для митного оформлення сертифікати на перевезення товару EUR.1 є справжні.

Проте, у листі від 20.07.2020 року № 336861/2020-2000102/91Не зазначено, що сертифікати з перевезення товару EUR.1 не відповідають вимогам достовірності, тому не є дійсними доказами походження у межах протоколу.

Відповідно до п. 6 ст. 33 Протоколу 1, якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Аналіз наведеної статті Протоколу доводить, що підставою для відмови у наданні права на преференції є одна з таких умов:1) відсутність відповіді протягом десяти місяців з дати подання цього запита; 2) відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа; 3) відповідь не містить достатньої інформації для визначення справжнього походження товарів.

У листі у листі від 20.07.2020 року № 336861/2020-2000102/91Не, що сертифікати з перевезення товару EUR.1 не відповідають вимогам достовірності, тому не є дійсними доказами походження у межах протоколу, що є окремою підставою для відмови у наданні права на преференції.

Враховуючи наведені приписи Протоколу 1, суд дійшов висновку, що відповідачем зроблений правомірний висновок про відмову у наданні позивачу права на преференції.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що Одеською митницею Держмитслужби обґрунтовано було прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.06.2021 р. № 9 та № 9, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, ), Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.12.2021 року.

Суддя А.А. Радчук