Справа № 120/7856/21
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7856/21

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

22 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року (м.Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Позивач вважає, що Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції національної поліції України не був уповноважений звертатися до органів ДМС України з ініціативою про прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції. Відповідач зазначає, що звернення патрульної поліції щодо заборони в`їзду позивачу на територію України є обґрунтованим та прийнятим відповідно до пп. "г" п. 4 Інструкції №1235.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Індії, що підтверджується паспортом громадянина.

В 2018 році ОСОБА_1 прибув в Україну, з метою навчання та наказом за № 194 від 06.03.2018 був зарахований до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, і, за клопотанням приймаючої сторони, 30.03.2018 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії до 14.03.2024.

31.05.2021 до Управління ДМС України у Вінницькій області за вихідним №22565/41/21/01-2021 від 31.05.2021 надійшло обґрунтоване звернення Управління патрульної поліції у Вінницькій області (далі - УПП у Вінницькій області) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про заборону в`їзду в Україну на термін 3 (три) роки громадянину Індії ОСОБА_1 .

У вказаному зверненні повідомлено, що 30.09.2020 під час виконання покладених завдань по запобіганню загрозам публічній безпеці і порядку в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, працівниками батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, в м. Вінниці по вул. Р.Скалецького був виявлений громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний іноземний громадянин керував транспортним засобом в якого є несправності зовнішніх світлових приладів, чим порушив п. 31.4.3 ПДР передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. За вчинення адміністративного правопорушення, іноземному громадянину було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАМ №3217843 від 30.09.2020. Позивач не виконав зазначену постанову та не оскаржив її у встановленому порядку та у визначений термін. Таким чином не вжив необхідних заходів з метою виконання постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3217843 від 30.09.2020. Вказана постанова направлена для примусового виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

31.05.2021 заступником начальника УДМС України у Вінницькій області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну на підставі абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

01.06.2021 на адресу відділу у справах іноземців та ОБГ УДМС України у Вінницькій області від відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України у Вінницькій області надійшли відомості, що стосовно громадянина Індії ОСОБА_1 , на підставі обґрунтованого звернення УПП у Вінницькій області, прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки.

02.06.2021 заступником начальника УДМС України у Вінницькій області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання виданої громадянину Індії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Судом, з інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та витребуваних документів встановлено, що 27.10.2020 державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Кучмою О.В. відкрито виконавче провадження № 63411928 з примусового виконання постанови УПП у Вінницькій області №ЕАМ 3217843 від 30.09.2020 про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 680,00 грн.

Також 27.10.2020 головним державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 200,00 грн. та постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 68,00 грн.

Згідно із розпорядженням №63411928/4, затвердженим начальником відділу ДВС 24.06.2021, вказано, що грошові кошти в сумах: 680,00 грн, 68,00 грн, 69,00 грн та 131,00 грн 23.06.2021 надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №ЕАМ3217843, виданого 30.09.2020.

25.06.2021 Центральним відділом ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) надіслані кошти в сумах 680,00 грн та 68,00 грн перераховано на ГУК у Вінницькій області.

З огляду на фактичне виконання виконавчого документа, 24.06.2021 державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Кучмою О.В. закінчено виконавче провадження № 63411928 з примусового виконання постанови УПП у Вінницькій області №ЕАМ 3217843, виданої 30.09.2020.

Так, з метою визнання протиправними та скасування рішень заступника начальника управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра В.М. про заборону в`їзду в Україну від 31.05.2021 та рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 02.06.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин Індії ОСОБА_1 , станом на момент винесення оскаржуваного рішення добровільно не виконав постанову про накладення на нього адміністративного штрафу та мав майнові зобов`язання перед державою у розмірі 680,00 грн, з метою забезпечення вимог абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Управління ДМС України у Вінницькій області мало достатні правові підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду позивача до України строком на три роки, яке є обґрунтованим та прийнятим відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного Закону та Інструкції №1235.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

У відповідності до зазначеної статті, з метою упорядкування роботи з прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, Міністерством внутрішніх справ України була прийнята Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом МВС України №1235 від 17.12.2013.

Підпунктом "г" пункту 4 Інструкції №1235 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку.

Також, відповідно до підпункту "д" пункту 4 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Відтак, положення абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та п.п. "д" п. 4 Інструкції №1235 є тотожними за своїм змістом.

Отже, з аналізу наведених нормативно-правових норм вбачається, що у випадку, встановленому абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну, рішення про заборону в`їзду такій особі приймається органами ДМС України за поданням державного, приватного виконавця або за власною ініціативою.

Як свідчать матеріали справи, рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Індії ОСОБА_3 було прийнято відповідачем на підставі п.п. "г" п. 4 Інструкції №1235, тобто на підставі обґрунтованого звернення Управління патрульної поліції у Вінницькій області.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підпунктом "г" пункту 4 Інструкції №1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну за ініціативою підрозділів патрульної поліції приймається лише під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку.

Разом з тим, встановлені у справі обставини свідчать про те, що станом на момент звернення Управління патрульної поліції у Вінницькій області до відповідача вже було відкрито виконавче провадження з приводу виконання постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення (постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №63411928 від 27.10.2020), а отже право ініціювати прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу належало саме державному виконавцю або органам ДМС України.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2021 року у справі № 120/113/21-а.

А тому, суд дійшов висновку, що відповідач помилково прийняв спірне рішення з посиланням на підпункт "г" пункту 4 Інструкції №1235, чого не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

Суд звертає увагу, що з відкриттям виконавчого провадження розпочалась стадія примусового виконання рішення органу державної влади, а тому саме державний або приватний виконавець є особою, уповноваженою звертатися до органів ДМС України з ініціативою про прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну іноземному громадянину з підстави, визначеної абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ст. 77 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону.

У разі невиконання зазначеними в частині першій цієї статті особами рішень виконавець звертається до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону з поданням про заборону в`їзду в Україну чи видворення за межі України таких осіб відповідно до Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра Володимира Миколайовича, затвердженого начальником Управління ДМС України у Вінницькій області Наливайком Борисом Олександровичем від 31 травня 2021 року про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки громадянину Індії ОСОБА_1 .

Визначаючись щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 02.06.2021, суд зазначає наступне.

Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання виданої громадянину Індії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) прийняте 02.06.2021 заступником начальника УДМС України у Вінницькій області, у відповідності до пп.5 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322.

Відповідно до пп.5 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра Володимира Миколайовича, затвердженого начальником Управління ДМС України у Вінницькій області Наливайком Борисом Олександровичем від 31 травня 2021 року про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки громадянину Індії ОСОБА_1 , наявні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра Володимира Миколайовича про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 02 червня 2021 року, виданої Худда Анкіт.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений позов належить задовольнити.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 4540 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також в позовній заяві представником позивача було заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вирішуючи вказане питання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Герасимчуком Сергієм Петровичем укладено Договір про надання професійної правничої допомоги від 01.07.2021 № 141/21-а (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 цього Договору Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Адвокат на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги:

- надавати усні та письмові консультації з питань захисту прав та інтересів клієнта стосовно оскарження рішення Управління ДМС у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , виданої підрозділом 0501 від 15.02.2019, виданої на ОСОБА_1 та рішення про заборону в`їзду в Україну;

- представляти у встановленому порядку інтереси клієнта в судах всіх рівнів пов`язаних з розглядом даної справи, а також в органах державної влади, органах прикордонної служби, органах державної міграційної служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питань захисту прав та інтересів клієнта.

За приписами пункту 3.1 Договору Клієнт зобов`язаний:

а) своєчасно забезпечувати Адвоката всім необхідним для виконання його обов`язків за цим Договором, в тому числі документами у потрібній кількості примірників, нормативними актами, що регулюють діяльність Клієнта;

б) відшкодувати витрати Адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим Договором, а тому числі транспортні;

в) оплачувати послуги Адвоката в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 4.1 розділу 4 Договору гонорар Адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою (Додаток № 1) до цього Договору, яка є ії невід`ємною частиною.

Згідно Додатку № 1 до договору № 141/21-а, винагорода за надання професійної правничої допомоги згідно Договору складає 30000 грн. Вказаний Гонорар включає в себе надання юридичних консультацій, підготовку та подання до суду позовної заяви, представництво в судах.

До позовної заяви позивачем було долучено квитанцію до прибуткового касового ордера № 79 на суму 30000 грн.

Колегія суддів вважає, що витрати позивача в суді першої інстанції в розмірі 30000 грн на професійну правничу допомогу доводяться належними і допустимим доказами.

Разом з тим суд враховує, що справа не вважається складною, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність процесуальних документів також не є значними.

Крім того, розгляд цієї справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), що додатково вказує на її малозначність.

Беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на допомогу адвоката в сумі 30000 грн є надмірним та необґрунтованим.

А тому, колегія суддів вважає, що на користь позивачки ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Відтак, за результатами розгляду цієї справи на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 4540 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, а всього 9540 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року - скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра Володимира Миколайовича, затвердженого начальником Управління ДМС України у Вінницькій області Наливайком Борисом Олександровичем, від 31 травня 2021 року про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки громадянину Індії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра Володимира Миколайовича про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 02 червня 2021 року, виданої Худда Анкіт.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 5000 грн та сплачений судовий збір в розмірі 4540 грн, а всього 9540 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.