Справа № 400/272/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/272/21
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Дата і місце ухвалення 12.07.2021р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Концерн Прометей до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

19.01.2021 року товариство з обмеженою відповідальністю Концерн Прометей (приватна форма власності) звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.11.2020 року № та № .

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилався на те, що в ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, що виразилось у завищенні податкового кредиту за липень 2020 року за рахунок документально оформлених операцій з придбання сільськогосподарської продукції у постачальників ТОВ «Прометей Агрі» та ТОВ «Клепчев», реальність яких спростована за наслідком проведення перевірки. Апелянт посилався на те, що надані позивачем та опрацьовані перевіряючими документи у підтвердження виконання господарських операцій хоч і відповідають зовнішнім формальним ознакам первинних документів, однак не відображають факт постачання товарів та зазначені в них відомості суперечать податковій інформації, яка наявна в базах даних контролюючого органу, тобто є недостовірними.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що прийняте податкові повідомлення-рішення є правомірними та обґрунтованими, а тому скасуванню не підлягає.

На підстав викладеного апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 02.10.2020 року по 08.10.2020 року посадовими особами ГУ ДПС здійснено документальну позапланову перевірку ТОВ «Концерн Прометей» з питань достовірності нарахування сум від`ємного значення податку на додану вартість (ПДВ) на поточний рахунок платника податку за липень 2020 року.

За результатами перевірки складено акт від 16.10.2020 року № 46/14-29-07-04/43628910, у висновках якого зазначено про встановлення порушення товариством п. 198.1 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 44.1 ст. 44, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) в частині:

- завищення задекларованої суми бюджетного відшкодування за липень 2020 року на загальну суму 261639,00 грн.;

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з урахування уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, на суму 475545,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, ГУ ДПС у Миколаївській області 05.11.2020 року складено податкові повідомлення-рішення:

- № 4, яким ТОВ «Концерн Прометей» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 475545,00 грн.;

- № 4, яким ТОВ «Концерн Прометей» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2616939 грн. та нараховано штрафні санкції у сумі 654234,75 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

В акті перевірки контролюючий орган посилався на завищення ТОВ «Концерн Прометей» податкового кредиту з ПДВ за липень 2020 року на загальну суму 3092484,00 грн. за рахунок документально оформлених операцій з придбання сільськогосподарської продукції у постачальників ТОВ «Прометей Агрі» на суму ПДВ 2934480,00 грн., ТОВ «Клепчев» на суму ПДВ 158004 грн.

Так, податковий орган посилався на те, що за результатами аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних за 2020 рік ТОВ «Прометей Агрі» відображало операції з реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до них щодо придбання у контрагентів постачальників сільськогосподарської продукції (пшениця, ячмінь, соняшник, горох) та їх перевезення), однак придбання ячменю, який постачався позивачу не відображено.

Крім цього, за результатами аналізу даних декларацій з податку на додану вартість, наданих ТОВ «Прометей Агрі» (код за ) до ДПІ за місцем обліку, за період за 2020 рік (по липень 2020 року включно), встановлено відсутність декларування показників в рядку 10.3 «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України: з нульовою ставкою та/або без податку на додану вартість». Зазначене, на думку відповідача, свідчить про відсутність за цей же період придбання товарів/послуг у неплатників податку на додану вартість.

Вказане, на думку податкового органу свідчить про відсутність джерела придбання ТОВ «Прометей Агрі» по ланцюгу постачання ячменю в 2020 році.

З огляду на викладене контролюючий орган дійшов висновку, що оскільки фактично не підтверджено можливість здійснення ТОВ «Прометей Агрі» господарських операцій з ідентифікованим товаром (ячмінь) у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг, позивачем сформовано суму кредиту за зареєстрованими податковими накладними в Єдиному реєстрі накладних при взаємовідносинах із ТОВ «Прометей Агрі» (за липень 2020 року за встановленими нереальними (відсутність фактичного здійснення) господарськими операціями з придбання товару (ячмінь в кількості 3984,9 тон) який ним не придбавався по ланцюгу постачання.

Отже, за результатами перевірки податковий орган дійшов висновку про неможливість підтвердження факту реального здійснення господарських операцій ТОВ «Концерн Прометей» з ТОВ «Прометей Агрі» щодо придбання ячменю в кількості 3984,9 тон.

По взаємовідносинам з ТОВ «Клепчев» податковий орган посилався на те, що враховуючи середню врожайність озимих зернових по Запорізькій області, аналіз даних ЄРПН, статистичних даних по формі 29сг, видаткових накладних та ТТН, які надано до перевірки, встановлено відхилення щодо зібраного врожаю 2020 року. Контролюючий орган дійшов висновку, що враховуючи обсяги виконаних робіт з вирощування зернових культур, збору врожаю та його реалізацію, що потребує кваліфікованого персоналу з відповідним штатом, штатна чисельність працюючих ТОВ «Клепчев» незначна, відсутність достатньої кількості площі земельних ділянок, є достатнім фактом щодо неможливості підтвердження здіснення господарської діяльності в даному обсязі та свідчить про неможливість поставки сільськогосподарської продукції у обсягах, зазначених в первинних документах, складених ТОВ «Клепчев».

З огляду на зазначене податковий орган дійшов висновку, що фактично в даному випадку мало місце оформлення документів щодо отримання озимих культур (пшениці та ячменю) від ТОВ «Клепчев», які фактично не можливо було виконати.

На підставі виявлених порушень відповідачем і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не погодившись з якими, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності у позивача правових підстав для формування показників податкової звітності по взаємовідносинам з контрагентами, розглядуваними в акті перевірки.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим Кодексом термін.

З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

У відповідності до п. 200.4 ст. 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. В первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При цьому, в першу чергу потрібно, щоб такі документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій, адже за відсутності таких документів (ненадання їх до перевірки) неможливо перевірити реальність таких операцій, правильність обчислення та сплати сум податкових (грошових) зобов`язань.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 826/7760/15, але не виключно, висловив позицію, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави.

Однак, Суд зазначив, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

В акті перевірки податковий орган вказував на завищення ТОВ «Концерн Прометей» податкового кредиту з ПДВ за липень 2020 року на загальну суму 3092484,00 грн. за рахунок документально оформлених операцій з придбання сільськогосподарської продукції у постачальників ТОВ «Прометей Агрі» на суму ПДВ 2934480,00 грн., ТОВ «Клепчев» на суму ПДВ 158004 грн.

В даному випадку, податковий орган заперечував правомірність формування позивачем показнику податкового кредиту та, відповідно, формування від`ємного значення та заявленої суми бюджетного відшкодування, по операціям з ТОВ «Прометей Агрі» та ТОВ «Клепчев», посилаючись на їх нереальність у зв`язку з не встановленням походження товару, придбаного у ТОВ «Прометей Агрі», а також у зв`язку з відсутності у ТОВ «Клепчев» необхідних ресурсів для виконання означених операцій.

В свою чергу, судом в ході розгляду справи встановлено, що між позивачем та ТОВ «Прометей Агрі» було укладено ряд договорів купівлі-продажу № 2307, відповідно до умов якого продавець (ТОВ «Прометей Агрі») зобов`язувався передати у власність покупцю (ТОВ «Концерн Прометей») сільськогосподарську продукцію (ячмінь), зокрема:

- договір купівлі продажу від 23.07.2020 року № 2307, відповідно до умов якого продавець (ТОВ «Прометей Агрі») зобов`язувався передати у власність покупцю (ТОВ «Концерн Прометей») сільськогосподарську продукцію (ячмінь) у кількості 1328,900 т. на загальну вартість 5871611,76 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 978601,96 грн.

- договір купівлі-продажу від 23.07.2020 року № 23/07, відповідно до умов якого продавець (ТОВ «Прометей Агрі») зобов`язувався передати у власність покупцю (ТОВ «Концерн Прометей») сільськогосподарську продукцію (горох) у кількості 815,350 т. на загальну вартість 4435177,86 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 739196,31 грн.

- договір купівлі-продажу від 24.07.2020 року № 2407, відповідно до умов якого продавець (ТОВ «Прометей Агрі») зобов`язувався передати у власність покупцю (ТОВ «Концерн Прометей») сільськогосподарську продукцію (ячмінь) у кількості 1328 т. на загальну вартість 5867635,20 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 977939,20 грн.

- договір купівлі-продажу від 24.07.2020 року № 2407-1, відповідно до умов якого продавець (ТОВ «Прометей Агрі») зобов`язувався передати у власність покупцю (ТОВ «Концерн Прометей») сільськогосподарську продукцію (ячмінь) у кількості 1328 т. на загальну вартість 5867635,20 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 977939,20 грн.

У підтвердження виконання умов укладених договорів позивач надав видаткові накладні № РН-0000184 від 24.07.2021 року, № РН-0000183 від 24.07.2021 року № РН-0000186 від 23.07.2021 року та № РН-0000187 від 27.07.2020 року, № РН-0000182 від 23.07.2021 року, а також складські квитанції на зерно № 20 від 23.07.2020 року та № 31 від 27.07.2020 року, № 91 від 24.07.2020 року № 1933 від 24.07.2020 року, № 763 від 23.07.2020 року.

Також позивачем було укладено ряд договорів поставки сільськогосподарської продукції з ТОВ «Клепчев», а саме:

- 01.07.2020 року між позивачем та ТОВ «Клепчев» укладено договори поставки сільськогосподарської продукції № 01-07-20 та № 01/07/20, відповідно до умов яких продавець (ТОВ «Клепчев») зобов`язується передати у власність покупцю (ТОВ «Концерн Прометей») сільськогосподарську продукцію. Найменування та загальна кількість товару, до поставляється за даним договором, визначається сторонами у специфікації, що додається до договору та є його невід`ємною частиною. Базисні показники якості товару, який є предметом даного договору, встановлюються специфікацією. Остаточна якість товару визначається відповідно до карток аналізу зерна, виданих сертифікованою лабораторією. Умови поставки товару будуть визначені специфікацією до договору на відповідну партію товару. Поставка здійснюється окремими частинами (партіями) автомобільним транспортом.

У підтвердження виконання умов вказаних договорів підтверджений первинними документами: специфікаціями до договорів поставки, розрахунками на оплату, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними.

Слід зазначити, що в акті перевірки податковий орган посилався нате, що предметом договорів, укладених позивачем з ТОВ «Прометей-Агрі» був ячмінь 2020 року врожаю, однак, в ході розгляду справи судом встановлено, що у відповідних договорах купівлі-продажу та видаткових накладних не міститься інформація про те, що ячмінь є урожаєм 2020 року. Така інформація зазначена лише у складських квитанціях на товар. В свою чергу листами від зернових складів «Прометей Сайлос» №24 від 24.07.2020 року та «Прометей Рад» №23 від 23.07.2020 року підтверджено помилковість зазначення у складських квитанціях рік врожаю 2020. У зазначених вище листах вказано, що рік збирання даного урожаю 2018 року.

Крім цього, позивачем до суду першої інстанції, а також до суду апеляційної інстанції, на виконання вимог суду щодо надання доказів у підтвердження походження ячменю, який придбавався у ТОВ «Прометей Агрі», надано інформацію та документи, які підтверджують придбання та наявність товару (ячменю) у товариства, а саме копії: договорів купівлі-продажу, оборотно-сальдові відомості станом на 01.01.2019 року, станом на 01.01.2020 року; договори складського зберігання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що з наданих документів вбачається та підтверджується, що ТОВ «Прометей Агрі» мало у власності та на зберіганні кількість сільськогосподарської продукції, достатню для її реалізації, у тому числі реалізованого позивачу ячменю.

Крім того, на виконання вимог суду апеляційної інстанції щодо надання доказів наявності у ТОВ «Клепчев» достатньої кількості земельних ділянок, технічних можливостей для здійснення господарських операцій по придбанню пшениці, позивачем надано до суду апеляційної інстанції: звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2020 році, звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, звіт про використання добрив і пестицидів, звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур.

З наданих документів вбачається, що господарські взаємовідносини між позивачем та зазначеними в акті перевірки контрагентами, за якими сформовані відповідні суми податкового кредиту, підтверджуються необхідними документами, які, в свою чергу, містять всі обов`язкові реквізити й відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто є первинними документами у розумінні цього Закону.

Судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентами договори недійсними у встановленому законом порядку не визнавались, доказів їх невиконання або неналежного виконання, підробки первинних документів відповідачем не надано.

Також судом встановлено, що висновку про неможливість встановлення походження товару придбаного у ТОВ «Прометей Агрі» та відсутність у ТОВ «Клепчев» необхідних засобів для виконання господарських операцій контролюючий орган дійшов за наслідком аналізу податкової інформації щодо контрагентів позивача.

В першу чергу колегія суддів звертає увагу на те, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.06.2020 року у справі №340/422/19.

Наявність податкової інформації не звільняє контролюючий орган від виконання обов`язку щодо встановлення та доведення факту вчинення конкретним платником податків порушення закону.

Колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

В даному випадку позивачем надано до суду докази наявності у ТОВ «Клепчев» реальної можливості виконати обумовлені договорами господарські операції по поставці сільськогосподарської продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом фактично не здійснювалась належна перевірка можливості виконання контрагентом позивача послуг за укладеними договорами.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що посилання податкового органу, як на підставу для відмови у задоволенні позову, на аналіз податкової інформації отриманої відносно контрагента позивача, зокрема, на відсутність у останнього умов необхідних для здійснення такого роду господарської діяльності, відсутність достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів необхідних для здійснення спірних господарських операцій є необґрунтованим.

У будь-якому разі, колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника та інших учасників у сфері економіки, у зв`язку з чим презюмується економічна виправданість дій платника, спрямованих на одержання податкової вигоди, та достовірність відомостей його податкової та бухгалтерської звітності.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними. При цьому, податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

В даному випадку контролюючим органом не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в поданих позивачем документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Також, не подано відповідачем доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: судових рішень, вироків. Також, відповідачем не надано належних доказів у підтвердження невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та наміром одержати економічний ефект тощо.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Підсумовуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та розглядуваними в акті перевірки контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів.

Зазначене спростовує висновки податкового органу про порушення ТОВ «Концерн Прометей» порушень податкового законодавства в частині неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за період, що перевірявся, а відтак, прийняте у зв`язку із цим спірне податкові повідомлення-рішення не можуть вважатись правомірними та обґрунтованими, та підлягають скасуванню.

Колегія суддів також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті б Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук