Справа № 285/3760/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/3760/21

Головуючий у 1-й інстанції: Сташків Т.Г.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

22 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області, в якому просив скасувати постанову інспектора патрульної поліції УПП в Житомирській області лейтенанта поліції Ющенка В.В. від 19.06.2021 року серії ЕАН № 4373791 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Водночас, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, понесенні у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 880 грн. 53 коп.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23.09.2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач відзначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що судом належним чином не проаналізовано та не досліджено наявність факту скоєння позивачем інкримінованого йому правопорушення, оскільки не встановлено в повній мірі обставини справи та не надано належної правової оцінки наявним матеріалам справи.

Серед іншого, апелянт відзначив, що постанова серії ЕАН № 4373791 від 19.06.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена поліцейським з дотриманням вимог КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а факт вчинення порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора, що застосовувався поліцейським. При цьому, апелянт відзначив також про неспівмірність відшкодованих на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 3426,53 грн. з розміром накладеного на нього штрафу в сумі 510 грн.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 313 КАС України та наявність у справі достатньої кількості доказів для розгляду апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з врахуванням наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою серії ЕАН № 4373791 від 19.06.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Зі змісту вказаної вище постанови серії ЕАН № 4373791 від 19.06.2021 року вбачається, що позивач 19.06.2021 року о 15 год. 18 хв., керуючи транспортним засобом Lexus IS, д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі Київ-Чоп 212 км., здійснив рух заднім ходом на нерегульованому перехресті на дорозі з двома та більше смугами для руху, чим порушив вимоги п. 16 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено та не підтверджено належними доказами факту вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та як наслідок не доведено факту порушення позивачем правил дорожнього руху.

Суд першої інстанції відзначив також про невідповідність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН № 4373791 від 19.06.2021 вимогам ст. 283 КУпАП.

Також, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції стягнуто на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу.

Колегія суддів, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, відзначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно пунктів 16.1-.16.15 ПДР визначено правила проїзду регульованих та нерегульованих перехресть.

Адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, розташування транспортних засобів на проїзній частині, визначена приписами ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Судова колегія, надаючи оцінку діям відповідача, виходить з того, що правовою підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого в даному випадку не було дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП стало те, що позивач, керуючи транспортним засобом, здійснив рух заднім ходом на нерегульованому перехресті на дорозі з двома та більше смугами для руху.

Судова колегія відзначає, що пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ч.1 ст.31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано відеозапис з нагрудної камери поліцейського. Також в матеріалах справи міститься диск відеозапису подій, що мали місце 19.06.2021 року, з мобільного телефону позивача.

За результатами перегляду вказаних відеозаписів судом апеляційної інстанції не встановлено доказів на підтвердження факту вчинення позивачем руху транспортним засобом заднім ходом на нерегульованому перехресті на дорозі з двома та більше смугами для руху, позаяк даним відеозаписом зафіксовано лише процедуру складання інспектором поліції постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Отже, наданий відповідачем відеозапис взагалі не підтверджує ні факт здійснення позивачем керування транспортним засобом Lexus IS, д.н.з. НОМЕР_1 , що мало місце 16.06.2021 року, ні факт виявлення даної обставини саме на автодорозі Київ - Чоп 212, ні самої обставини вчинення позивачем вказаного правопорушення.

Будь-яких інших доказів, що підтверджують керування вищевказаним транспортним засобом саме позивачем та відповідне допущення ним порушень ПДР, відповідачем не надано.

При цьому, судова колегія не надає оцінку доводам апелянта щодо порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки вказане питання було вивчено та вирішено судом першої інстанції на стадії відкриття позовного провадження і додаткової оцінки не потребує.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржуване рішення суду в цій частині винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування відсутні.

Надаючи оцінку доводам апелянта в частині рішення суду щодо відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія відзначає наступне.

Відповідно до положень статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас, про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копію витягу з договору про надання правничої допомоги №20210622/2 від 22.06.2021 року; акт здачі - прийняття робіт по договору від 22.06.2021 року, складений 06.07.2021 року, та рахунок - фактуру №11282 від 05.07.2021 року на суму 3426,53 грн.

Судова колегія зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування позивачу витрат, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, кількість витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірність обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням обставин справи, а саме: виходячи з обсягу та характеру доказів у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, колегія суддів вважає, що розмір вартості наданих послуг не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково в сумі 1500 грн.

За вказаних обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Департаменту патрульної поліції, підлягає стягненню 1500 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення слід змінити в частині суми відшкодованих на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності змінити в частині суми відшкодованих витрат на професійну правничу допомогу з 3426,53 грн. на 1500 грн.

В решті рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.