Справа № 300/4000/20
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" грудня 2021 р. справа № 300/4000/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 30.10.2020 року за №2598, зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 30.10.2020 року за №2598, зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на 23.10.2020 пільговий стаж позивача за Списком №2 складав 15 років 2 місяці 9 днів, у зв`язку з чим, скориставшись своїм правом на пенсію за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, надавши копії відповідних документів. Проте, рішенням за №2598 від 30.10.2020 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного загального стажу роботи, а також стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці. Позивач зазначає, що в ході розгляду наданих позивачем документів не зараховано до пільгового стажу період роботи позивача з 05.06.1985 по 10.05.1989 та 11.05.1989 по 09.07.1991 (на посаді електрозварювальника у тресті «Калушхімремонт»), з 25.07.1991 по 25.10.1992 (на посаді газоелектрозварювальника в об`єднанні «Мамонтовська ЦБПО по прокату і ремонту нафтопромислового обладнання»), з 02.06.1993 по 15.03.1994 (на посаді електрогазозварювальника у кооперативі «Ізотоп»), з 18.04.1994 по 14.12.1994 (на посаді електрозварювальника у тресті «Мосстрой-40»), з 04.11.1996 по 15.12.1996 (на посаді газоелектрозварювальника у ТОВ «АПН плюс»), з 01.12.2004 по 03.09.2007 (на посаді електрогазозварювальника у ПП «Яро»), з 01.08.2008 по 09.10.2009 (на посаді лектрозварювальника у ВАТ «Калуський завод комунального устаткування»), з 01.06.2011 по 13.05.2013 (на посаді електрозварювальника у ТОВ «Універсал»), з посиланням на відсутність уточнюючих довідок та доказів проведення атестації робочих місць на підприємствах. Поряд із цім, позивач вважає, що записи у трудовій книжці є достатньою підставою для підтвердження страхового стажу на посадах за Списком №2. Крім того, зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) визнано неконституційними положення пенсійного законодавства, якими збільшено граничний пенсійний вік, загальний трудовий стаж та пільговий стаж, який дає право на пільгову пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, з тих підстав, що працівники, які працювали в шкідливих умовах і погоджувалися на таку працю через можливість отримання окремих пільг, мали об`єктивні очікування, що в них є право виходу на пенсію на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), у зв`язку з чим позивач вважає, що має право на отримання пенсії на пільгових умовах після досягнення віку 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.01.2021 (а.с.55-65). Просив суд в задоволенні позову відмовити з урахуванням тієї обставини, у позивача відсутній підтверджений загальний страховий стаж та пільговий стаж роботи за Списком № 2, визначений статтею 114 №1058-IV, тому оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії є правомірним та скасуванню не підлягає. Також вважає, що рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) не може застосовуватись для вирішення питання призначення позивачу пенсії за віком, оскільки норми Закону №1788-XII не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11.10.2017.
Ухвалою суду від 25.01.2021 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 (провадження №Пз/9901/32/20).
Ухвалою суду від 24.12.2021 провадження у справі поновлено.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.
23.10.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийнято рішення від 30.10.2020 за №2598 про відмову в призначення пенсії (а.с.38).
За змістом рішення в ході розгляду документів не зараховано до стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці за Списком № 2 періоди роботи з 05.06.1985 по 10.05.1989 та 11.05.1989 по 09.07.1991 (на посаді електрозварювальника у тресті «Калушхімремонт»), з 25.07.1991 по 25.10.1992 (на посаді газоелектрозварювальника в об`єднанні «Мамонтовська ЦБПО по прокату і ремонту нафтопромислового обладнання»), з 02.06.1993 по 15.03.1994 (на посаді електрогазозварювальника у кооперативі «Ізотоп»), з 18.04.1994 по 14.12.1994 (на посаді електрозварювальника у тресті «Мосстрой-40»), з 04.11.1996 по 15.12.1996 (на посаді газоелектрозварювальника у ТОВ «АПН плюс»), з 01.12.2004 по 03.09.2007 (на посаді електрогазозварювальника у ПП «Яро»), з 01.08.2008 по 09.10.2009 (на посаді лектрозварювальника у ВАТ «Калуський завод комунального устаткування»), з 01.06.2011 по 13.05.2013 (на посаді електрозварювальника у ТОВ «Універсал»), з посиланням на відсутність уточнюючих довідок та доказів проведення атестації робочих місць на підприємствах. Як наслідок у позивача відсутній необхідний стаж роботи за Списком №2, а також загальний страховий стаж.
Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058-IV.
Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі Порядок №383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Відповідно до пункту 10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі Порядок №637).
За змістом пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Судом встановлено, що позивачем на підтвердження пільгового стажу роботи до заяви долучено копію трудової книжки, уточнюючу довідку ВАТ «Оріана» №216 від 05.10.2020, архівні довідки та накази про роботу у тресті «Калушхімремонт», наказ про проведення атестації робочих місць у ВАТ «Калушхімремонт», довідку ПрАТ «Калуський завод комунального устаткування» №81 від 28.09.2020, довідку ПП «Яро» №9 від 15.10.2020, довідку ТОВ «Універсал» №1 від 29.01.2019 (а.с. 16-31).
Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, постанови Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991, постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016, до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відноситься робота на таких посадах: електрозварювальник, газоелектрозварювальник.
Отже, трудова книжка позивача та долучені до заяви документи, містять достатньо відомостей для визначення стажу роботи позивача у періоди з 05.06.1985 по 10.05.1989 та 11.05.1989 по 09.07.1991 (на посаді електрозварювальника у тресті «Калушхімремонт»), з 25.07.1991 по 25.10.1992 (на посаді газоелектрозварювальника в об`єднанні «Мамонтовська ЦБПО по прокату і ремонту нафтопромислового обладнання»), з 02.06.1993 по 15.03.1994 (на посаді електрогазозварювальника у кооперативі «Ізотоп»), з 18.04.1994 по 14.12.1994 (на посаді електрозварювальника у тресті «Мосстрой-40»), з 04.11.1996 по 15.12.1996 (на посаді газоелектрозварювальника у ТОВ «АПН плюс»), з 01.12.2004 по 03.09.2007 (на посаді електрогазозварювальника у ПП «Яро»), з 01.08.2008 по 09.10.2009 (на посаді лектрозварювальника у ВАТ «Калуський завод комунального устаткування»), з 01.06.2011 по 13.05.2013 (на посаді електрозварювальника у ТОВ «Універсал»), як такого, що відноситься до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Щодо посилань відповідача на відсутність документів про проведення атестації робочого місця суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно із «Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 та «Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а не працівника підприємства, а тому її не проведення або відсутність доказів її проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить до висновку, що відповідачем протиправно не враховано стаж роботи позивача в з 05.06.1985 по 10.05.1989 та 11.05.1989 по 09.07.1991 (на посаді електрозварювальника у тресті «Калушхімремонт»), з 25.07.1991 по 25.10.1992 (на посаді газоелектрозварювальника в об`єднанні «Мамонтовська ЦБПО по прокату і ремонту нафтопромислового обладнання»), з 02.06.1993 по 15.03.1994 (на посаді електрогазозварювальника у кооперативі «Ізотоп»), з 18.04.1994 по 14.12.1994 (на посаді електрозварювальника у тресті «Мосстрой-40»), з 04.11.1996 по 15.12.1996 (на посаді газоелектрозварювальника у ТОВ «АПН плюс»), з 01.12.2004 по 03.09.2007 (на посаді електрогазозварювальника у ПП «Яро»), з 01.08.2008 по 09.10.2009 (на посаді лектрозварювальника у ВАТ «Калуський завод комунального устаткування»), з 01.06.2011 по 13.05.2013 (на посаді електрозварювальника у ТОВ «Універсал») до пільгового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, отже такий стаж підлягає зарахуванню до його пільгового стажу.
Щодо аргументів відповідача про відсутність у позивача необхідного загального страхового стажу 28 років, то суд зазначає таке.
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача, відповідач керувався положеннями статті 114 Закону № 1058-ІV.
Водночас, позивач вважає, що він отримав право на пільгову пенсію за віком за Списком №2 на умовах, визначених Законом №1788-XII, оскільки на момент звернення за призначенням пенсії досяг віку 55 років, мав загальний стаж роботи 26 років 4 місяці 9 днів та пільговий стаж 15 років 2 місяці 9 днів.
Судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент звернення до відповідача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах (23.10.2020) позивач досяг віку 57 років.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 зазначено, що 03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, в тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, рішенням від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Обставини справи, яка розглядається, у вказаній частині відповідають ознакам типової справи, щодо якої прийнято рішення у зразковій справі №360/3611/20.
Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Відповідно до обставин даної справи позивач до 01.04.2015 року працював на посадах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 досяг віку 55 років, мав достатній страховий стаж (26 років 4 місяці 9 днів), у тому числі, з урахуванням попередніх висновків суду, відповідач протиправно не зарахував до спеціального стажу роботи позивача за Списком №2, що складає 15 років 2 місяці 9 днів.
Враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 1788-XII, відтак відмова в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, є протиправною.
Посилання відповідача на положення пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, а положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, є необґрунтованими. При цьому, суд враховує аргументи, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20, яка вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Таким чином, оскільки відповідач протиправно не врахував періоди роботи позивача з 05.06.1985 по 10.05.1989 та 11.05.1989 по 09.07.1991 (на посаді електрозварювальника у тресті «Калушхімремонт»), з 25.07.1991 по 25.10.1992 (на посаді газоелектрозварювальника в об`єднанні «Мамонтовська ЦБПО по прокату і ремонту нафтопромислового обладнання»), з 02.06.1993 по 15.03.1994 (на посаді електрогазозварювальника у кооперативі «Ізотоп»), з 18.04.1994 по 14.12.1994 (на посаді електрозварювальника у тресті «Мосстрой-40»), з 04.11.1996 по 15.12.1996 (на посаді газоелектрозварювальника у ТОВ «АПН плюс»), з 01.12.2004 по 03.09.2007 (на посаді електрогазозварювальника у ПП «Яро»), з 01.08.2008 по 09.10.2009 (на посаді лектрозварювальника у ВАТ «Калуський завод комунального устаткування»), з 01.06.2011 по 13.05.2013 (на посаді електрозварювальника у ТОВ «Універсал») на посадах за Списком № 2, з урахуванням того, що позивач набув право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ після досягнення віку 55 років, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Тому слід скасувати рішення відповідача про відмову в призначення позивачу пенсії на пільгових умовах. Як наслідок, з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах, слід зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення (23.10.2020), зарахувавши до спеціального трудового стажу позивача за Списком №2 періоди роботи з 05.06.1985 по 10.05.1989 та 11.05.1989 по 09.07.1991 (на посаді електрозварювальника у тресті «Калушхімремонт»), з 25.07.1991 по 25.10.1992 (на посаді газоелектрозварювальника в об`єднанні «Мамонтовська ЦБПО по прокату і ремонту нафтопромислового обладнання»), з 02.06.1993 по 15.03.1994 (на посаді електрогазозварювальника у кооперативі «Ізотоп»), з 18.04.1994 по 14.12.1994 (на посаді електрозварювальника у тресті «Мосстрой-40»), з 04.11.1996 по 15.12.1996 (на посаді газоелектрозварювальника у ТОВ «АПН плюс»), з 01.12.2004 по 03.09.2007 (на посаді електрогазозварювальника у ПП «Яро»), з 01.08.2008 по 09.10.2009 (на посаді лектрозварювальника у ВАТ «Калуський завод комунального устаткування»), з 01.06.2011 по 13.05.2013 (на посаді електрозварювальника у ТОВ «Універсал»).
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, необхідно стягнути з Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №2598 від 30.10.2020 про відмову в призначенні пенсії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.