Справа № 826/13030/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Київ № 826/13030/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Ірпінської міської ради Київської області (далі - відповідач) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області щодо порушення строку розгляду клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області;

- скасувати рішення №3948-53-VII від 03.07.2018 року 53 сесії 7 скликання Ірпінської міської ради Київської області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області;

- зобов`язати Ірпінську міську раду Київської області подати звіт щодо клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області;

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач грубо порушив строк розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області.

З приводу протиправності рішення №3948-53-VII від 03.07.2018 року 53 сесії 7 скликання Ірпінської міської ради Київської області позивач вказав про те, що вибір бажаного місця розташування земельної ділянки відбувався за інформацією з Публічної кадастрової карти України, земельних ділянок зареєстрованих в Державному земельному кадастрі, територією садибної житлової забудови Генерального плану міста Ірпінь та плану зонування території. З огляду на вказане, на думку позивача, відповідачем протиправно позбавлено його права на отримання земельної ділянки, як учасника бойових дій.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує про правомірність прийнятого ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог стверджуючи про те, що жодної протиправної бездіяльності він не допускав.

Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, де він наполягає на задоволенні позовних вимог.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статей 118 та 121 Земельного кодексу України позивачем подано до Ірпінської міської ради Київської області клопотання від 05.06.2018 року (вх. №Г-6137.2 від 13.06.2018 року) про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області (далі - клопотання від 05.06.2018 року).

До вказаного клопотання ОСОБА_1 додавав: копію паспорту, копію ідентифікаційного номеру, копію посвідчення, графічні матеріали.

Листом від 26.06.2018 року №Г-6137.2 Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області повідомлено позивача, що розгляд питання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га буде розглядатися на черговому засіданні постійної депутатської комісії із земельних відносин, лісових та природоохоронних питань.

Рішенням 53 сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області від 03.07.2018 року №3948-53-VII вирішено відмовити громадянам в наданні довозу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в м. Ірпінь, згідно додатку №1, зокрема ОСОБА_1 з підстав того, що місце розташування відповідної земельної ділянки не відповідає містобудівній документації (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

ОСОБА_1 вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, а також прийнято протиправне рішення про відмову в наданні довозу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в м. Ірпінь, що і зумовило його звернення до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час їх виникнення та звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно з частиною 1 статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини 1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

За правилами частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

В свою чергу, частина 7 статті 118 ЗК України визначає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу має розглянути клопотання громадянина у місячний строк прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що клопотання позивача від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області надійшло відповідачу 13.06.2018 року. Разом з тим рішення, за наслідком розгляду клопотання від 05.06.2018 року прийнято відповідачем 03.07.2018 року.

Отже, беручи до уваги наведене суд констатує, що Ірпінською міською радою Київської області дотримано положення частини 7 статті 118 ЗК України в частині строків розгляду клопотання позивача від 05.06.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За таких обставин відсутні підстави для висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо порушення строку розгляду клопотання позивача від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області і, як наслідок підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Перевіряючи правомірність прийнятого відповідачем спірного рішення суд враховує наступне.

Як вже було вказано судом вище положення статті 118 ЗК України регламентують, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою його прийняття стало те, що місце розташування відповідної земельної ділянки не відповідає містобудівній документації.

У відзиві на позовну заяву Ірпінська міська рада Київської області зазначає про те, що Генеральним планом міста Ірпінь та згідно плану зонування території м. Ірпінь, який затверджений рішенням Ірпінської міської ради №3260-45-VI від 27.06.2013 року територія (згідно доданих до клопотання графічних матеріалів) відноситься до земель загального користування і фактично використовується як проїзд загального користування до садиб землевласників та землекористувачів м. Ірпінь. Також відповідач посилається на Додаток Ж.1 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» і вказує на те, що бажана позивачем земельна ділянка (згідно доданих до клопотання графічних матеріалів) згідно класифікації відноситься до вулиці місцевого значення, а тому відсутня можливість передачі земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель та інших споруд.

У доповненнях до відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначив, що сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами №:01:174:7921, №:01:174:7897 за свою конфігурацією не відповідають графічним матеріалами, які були надані позивачем до клопотання від 05.06.2018 року, а також те, що позивач просив надати змелену ділянку за площею більшою, аніж та, яка може бути надана безоплатно громадянам України.

Суд проаналізувавши наведені доводи Ірпінської міської ради Київської області звертає увагу на те, що останні не були покладені в основу спірного рішення. В оскаржуваному рішенні відповідач обмежився посиланнями лише на те, що місце розташування відповідної земельної ділянки не відповідає містобудівній документації, однак ним не деталізовано якій містобудівній документації та в чому саме розташування відповідної земельної ділянки не відповідає останній.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз вказаних положень дає суду підстави дійти до висновку, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.12.2018 року у справі №509/4156/15-а.

Отже, беручи до уваги наведене суд вважає, що рішення 53 сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області від 03.07.2018 року №3948-53-VII прийняте з порушенням норм ЗК України, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Таким чином позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями частини 1 статті 5 КАС України регламентовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Таким чином, зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено протиправність спірного рішення відповідача, з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Ірпінську міську раду Київської області повторного розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області та прийняти обґрунтоване рішення в порядок та спосіб встановлений законом.

Що ж стосується позовних вимог в частині подання відповідачем звіту щодо клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області суд вкаже наступне.

Так вказані позовні вимоги фактично стосуються встановлення судового контролю в порядку частини 1 статті 282 КАС України.

В той же час, на думку суду відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення у цій справі з урахуванням задоволених позовних вимог.

Окремо слід вказати, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а. Однак, у разі можливих зловживань владою з боку відповідача при виконанні цього рішення, позивач вправі на підставі статті 383 КАС України подати до суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 77, 90, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Ірпінської міської ради Київської області (08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, б. 2-а, ) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення 53 сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області від 03.07.2018 року №3948-53-VII в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області.

3. Зобов`язати Ірпінську міську раду Київської області повторного розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовними розміром 0,1100 га, яка розташована на території Ірпінської міської ради Київської області та прийняти обґрунтоване рішення в порядок та спосіб встановлений законом.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда