Справа № 540/4779/21
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/4779/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Херсонської міської ради Херсонської області (далі відповідач, Херсонська міська рада, Рада), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Херсонської міської ради, яка без поважних причин не приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність;

- зобов`язати Херсонську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11 січня 2021 року №114-379-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0048 та за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів та затвердити цей проект на черговій сесії;

- стягнути з Херсонської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 10000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Херсонської міської ради, яка полягає у відсутності розгляду клопотання ОСОБА_1 від 11 січня 2021 року №114-379-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0048 га за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Херсонської міської ради від 16.10.2020 №2532 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, на підставі якого позивачем замовлено та розроблено проект землеустрою земельної ділянки щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0048 га для будівництва гаражу, розташованого в межах АДРЕСА_1 ).

11.01.2021 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки та передати її у власність, таким чином, строк для прийняття відповідачем рішення за цією заявою згідно із статтею 118 Земельного кодексу України сплив 25.01.2021.

Разом з тим, на черговій сесії Херсонської міської ради 20.05.2021, 23.07.2021 та 03.09.2021 клопотання позивача розглянуто, однак рішення не прийнято через нестачу голосів, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При цьому з посиланням на статтю 56 Конституції України, статті 16, 23 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути на його користь з відповідача 10000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, яка завдана вищезазначеною бездіяльністю відповідача. Позивач вказує, що він намагається оформити земельну ділянку з 2019 року, коли подав заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, за 2 роки витратив кошти, час і зусилля, які зумовили у нього законні сподівання на отримання земельної ділянки у власність. Натомість невиправдане зволікання у розгляді його питання спричинило позивачу душевні страждання, пов`язані із страхом, що усі його витрати будуть марними і він не отримає довгоочікувану земельну ділянку. Оскільки ж душевні страждання не піддаються будь-якій оцінці, позивач вважає, що розумною компенсацією його душевних страждань буде сума у 10000,00 грн, яка відновить в його очах справедливість та, можливо, попередить аналогічні зловживання з боку відповідача в майбутньому.

Ухвалою від 03.09.2021 позов залишений без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків. Ухвала виконана, недоліки позову усунуті.

Ухвалою від 23.11.2021 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем 24.12.2021 подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що міська рада позов не визнає. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що питання щодо передачі земельних ділянок у власність є виключними повноваженнями міської ради, що реалізовується шляхом розгляду на засіданнях міської ради, за результатами яких приймаються рішення.

Відповідач вважає твердження позивача щодо протиправної бездіяльності Херсонської міської ради є безпідставним, оскільки міська рада є колегіальним органом і не має повноважень впливу на окремих депутатів щодо голосування.

Крім того, відповідач вказує, що проект рішення «Про затвердження учасникам антитерористичної операції, сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції, учасникам бойових дій та громадянам проектів землеустрою щодо відведення у власність вільних від забудови земельних ділянок у мікрорайоні Таврійському 4-Б для будівництва індивідуальних гаражів та передачу їх у власність» виносився на розгляд Ради у пленарні засідання 20.05.2021, 23.07.2021, 03.09.2021 та 05.11.2021, однак не набрав необхідної кількості голосів для його прийняття.

З цього відповідач висновує, що подача позовної заяви є передчасною, оскільки наразі триває процес розгляду клопотання позивача.

У підсумку відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

02.10.2019 позивач звернувся до Херсонської міської ради через Центр надання адміністративних послуг м. Херсона із клопотанням за вх. №114-30693-25 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га, що розташована на території АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу.

Відповідно до рішенням Херсонської міської ради від 16.10.2020 №2532 вказане клопотання задоволено та позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою,

Відповідно до договору з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 позивачу розроблено проект землеустрою земельної ділянки щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0048 га для будівництва гаражу, розташованого в межах АДРЕСА_1 .

Вказане підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами.

11.01.2021 через Центр надання адміністративних послуг м. Херсона позивач подав на ім`я міського голови клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передати у власність земельну ділянку площею 0,0048 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів. До вказаної заяви позивач додав: копію паспорту та довідки про присвоєння РНОКПП, проект землеустрою, витяг з Державного земельного кадастру та сформований електронний документ у формі XML (на CD-диску).

Листом від 10.02.2021 №114-379-15 департаменту містобудування та землекористування позивачу повідомлено, що клопотання внесено на розгляд постійної депутатської комісії міської ради з питань землекористування, після надання рекомендацій якої остаточне рішення прийматиметься на пленарному засіданні сесії міської ради.

На пленарних засіданнях Херсонської міської ради VIII скликання 20.05.2021, 23.07.2021, 03.09.2021 та 05.11.2021 розглянуто проект рішення «Про затвердження учасникам антитерористичної операції, сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції, учасникам бойових дій та громадянам проектів землеустрою щодо відведення у власність вільних від забудови земельних ділянок у мікрорайоні Таврійському 4-Б для будівництва індивідуальних гаражів та передачу їх у власність», додатком до якого передбачено затвердження відповідного проекту землеустрою позивачу.

За результатами розгляду рішення не прийнято, оскільки проект рішення не набрав необхідної кількості голосів для його прийняття.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні цього спору суд виходить з такого.

Згідно із статтею 25, пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами 1, 5 статті 46 цього Закону установлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно із частинами 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Законом України від 28.04.2021р. №1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набув чинності з 27.05.2021р., частину 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" доповнено абзацом другим, відповідно до якого рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Згідно із пунктами «а», «б» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами 6 10 статті 118 Земельного кодексу України (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 28.04.2021р. №1423-IX) установлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що розроблений проект землеустрою підлягає погодженню та затвердженню відповідним органом виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. У разі прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність. При цьому, чинним на час звернення позивача до селищної ради законодавством було передбачено, що рішення про затвердження проекту землеустрою або відмову у його затвердженні орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою.

У той же час, 27.05.2021р. набув чинності Закон України від 28.04.2021р. №1423-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", яким виключено частину 8 статті 118 Земельного кодексу України, а частину 9 цієї статті викладено в такій редакції:

« 9. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність».

Також цим Законом виключено статтю 186-1 та викладено в новій редакції статтю 186 Земельного кодексу України, за змістом частин 3, 8, 9, 10 якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, визначеного Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами чи організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз чи робіт.

Висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Враховуючи наведене, унесені зміни до Земельного кодексу України однак не змінили обов`язку органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про відмову у цьому.

При цьому підставою для відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації; рішення про відмову у затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Судом встановлено, що на пленарних засіданнях Херсонської міської ради VIII скликання 20.05.2021, 23.07.2021, 03.09.2021 та 05.11.2021 розглядався проект рішення «Про затвердження учасникам антитерористичної операції, сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції, учасникам бойових дій та громадянам проектів землеустрою щодо відведення у власність вільних від забудови земельних ділянок у мікрорайоні Таврійському 4-Б для будівництва індивідуальних гаражів та передачу їх у власність», додатком до якого передбачено затвердження відповідного проекту землеустрою позивачу. За результатами розгляду рішення не прийнято, оскільки проект рішення, не набрав необхідної кількості голосів для його прийняття.

Однак з наведених вище норм убачається, що законодавцем покладено обов`язок на відповідні органи виконавчої влади або орган місцевого самоврядування прийняти рішення (про надання дозволу на розробку проекту або про відмову у наданні дозволу) за наслідками розгляду заяви.

Тобто наслідком розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є прийняття рішення. При цьому, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення.

Відсутність належним чином оформленого рішення Херсонської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні після спливу встановленого законом двотижневого строку розгляду клопотання особи, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено порядок прийняття рішень органами місцевого самоврядування, ним же та Земельним кодексом України встановлений імперативний припис щодо строку, протягом якого орган місцевого самоврядування зобов`язаний прийняти рішення щодо затвердження проекту землеустрою або відмови в цьому.

Разом з тим, міська рада, виконуючи покладений на неї обов`язок, включила проект рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за клопотанням позивача до порядку денного, однак не прийняла жодного рішення за наслідками його обговорення та голосування.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Отже чинним законодавством не передбачено право відповідача як суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України, в тому числі й порушувати строк розгляду клопотання особи та вирішення питання щодо затвердження проекту землеустрою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо належного виконання свого обов`язку з прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання позивача.

У даному випадку належним виконанням міською радою своїх обов`язків буде прийняття одного з двох рішень про затвердження проекту землеустрою або про відмову у його затвердженні з підстав прямо визначених в Земельному кодексі України, при цьому таке рішення має бути мотивоване.

Суд ще раз звертає увагу відповідача, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятись розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення.

Відсутність належним чином оформленого рішення Херсонської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні після спливу встановленого законом двотижневого строку розгляду клопотання особи, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Щодо доводів відповідача про відсутність з його боку бездіяльності, суд зазначає таке.

За загальним правилом, бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

В контексті наведених вище обставин та приписів, суд вважає, що міська рада мала передбачений частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України обов`язок розглянути заяву позивача у двотижневий строк, мала можливість зазначений обов`язок виконати вчасно, проте переліченого не зробила, що вказує на протиправну бездіяльність з її боку та як наслідок є підставою для задоволення позову в цій частині.

З таких обставин має місце протиправна бездіяльність Херсонської міської ради.

Посилання відповідача на те, що клопотання позивача розглядалось на пленарному засіданні міської ради, проте рішення не було прийняте у зв`язку з відсутністю достатньої кількості голосів депутатів, суд не бере до уваги, оскільки сам лише факт винесення на розгляд клопотання не свідчить про виконання органом місцевого самоврядування обов`язку, покладеного на нього статтею 118 Земельного кодексу України.

Отже, право позивача порушено саме бездіяльністю відповідача, яке полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у статті 118 Земельного кодексу України, у визначений законом двотижневий строк.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, наслідком встановлення протиправної бездіяльності відповідача є зобов`язання останнього повторно розглянути клопотання позивача від 11.01.2021 про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення у власність та передачу у власність позивача земельної ділянки площею 0,0048 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів земельної ділянки та прийняти рішення по зазначеному клопотанню відповідно до чинного законодавства та з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач жодним доказом не довів правомірності своєї бездіяльності, яка оскаржена позивачем.

З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Згідно ст.ст.11, 69, 70 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

У даному випадку позивачем не виконано свого процесуального обов`язку та не надано жодного доказу на доведення стверджуваних ним обставин заподіяння моральної шкоди та її розміру.

Тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Згідно із статтею 139 КАС України судові витрати у справі не розподіляються у зв`язку з їх відсутністю.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Херсонської міської ради Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Херсонської міської ради щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 11 січня 2021 року №114-379-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0048 га за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів.

Зобов`язати Херсонську міську раду (73000, м.Херсон, просп.Ушакова, буд.37, ) на найближчій сесії розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 11 січня 2021 року №114-379-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0048 га за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів та прийняти рішення по зазначеному клопотанню відповідно до чинного законодавства та з урахуванням правової оцінки, наданої судом в даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 109020100