Справа № 620/7419/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7419/21 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на окрему ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункту 3 розпорядження голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 22.06.2021 № 85-в «Про ОСОБА_3 ».

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що не погоджується з мотивами закриття дисциплінарного провадження, вказаними в оскаржуваному розпорядженні, оскільки, на переконання позивача, дисциплінарне провадження підлягало закриттю з мотивів відсутності події, тобто дисциплінарного порушення та вини в діях/рішеннях останнього. Крім того вказував про порушення процедури проведення дисциплінарного провадження.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року позов задоволено повністю.

Крім того, 04 листопада 2021 року Чернігівським окружним адміністративним судом постановлено окрему ухвалу у справі №620/7419/21, яку направлено Головному управлінню Національної поліції в Чернігівській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та притягнення винних осіб до встановленої законом відповідальності.

За змістом окремої ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року посадовими особами Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинено тиск на ОСОБА_3 з метою примушення його до звільнення, що свідчить про грубе порушення законодавства про працю.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано апеляційні скарги.

Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просять скасувати вказане судове рішення.

Апелянти заперечують факт примушування позивача до звільнення. Вказують, що такий висновок суду ґрунтується лише на необґрунтованих показаннях самого позивача, який є зацікавленою особою, за відсутності будь-яких інших доказів. Поруч з цим зауважують, що зазначивши про грубе порушення особами законодавства про працю судом не вказано закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому полягає порушення. Крім того стверджують, що суд прийняв оскаржуване рішення, що стосується їх прав, свобод та інтересів не залучивши їх до участі у справі у будь-якому статусі.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

За приписами частин 1, 4 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Отже, підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення.

Окрема ухвала має бути обґрунтованою і вмотивованою. Вона може бути винесена тільки на підставі матеріалів, досліджених у суді, та має містити вказівку на дійсні причини й умови, які сприяли вчиненню правопорушення.

Постановляючи окрему ухвалу у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що посадовими особами Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинено тиск на ОСОБА_3 з метою примушення його до звільнення, що свідчить про грубе порушення законодавства про працю.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим та таким, що не підтверджений достовірними та достатніми доказами.

Так, факт порушення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 законодавства суд першої інстанції встановив на підставі показань свідка - ОСОБА_3 , тобто особи, на яку власне, як зазначив суд, і було вчинено тиск.

Відповідно до частини 1 статті 65 КАС України як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

Статтею 93 КАС України передбачено, що сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

При цьому, колегія суддів вказує, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися.

Колегія суддів приймає доводи скаржників про те, що позивач є юридично зацікавленою особою, а тому для встановлення факту відповідного порушення посадовими особами Чернігівської обласної державної адміністрації самих лише показань позивача є недостатньо.

В даному випадку, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість осіб в тому чи іншому правопорушенні.

Проте, жодних інших доказів вчинення тиску ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ОСОБА_3 з метою примушування його до звільнення матеріали справи не містять.

Відтак, оскільки показання ОСОБА_3 , за відсутності інших доказів, не є достовірним та достатнім доказом вчинення тиску ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на позивача з метою примушування його до звільнення, колегія суддів констатує, що висновок суду першої інстанції, покладений в основу окремої ухвали, не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Крім того, всупереч вимогам частини 4 статті 249 КАС України судом першої інстанції не зазначено конкретний закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено.

У постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2015 року у справі №5-106кс15 зазначено, що поняття «інше грубе порушення законодавства про працю», яке використане законодавцем у частині 1 статті 172 Кримінального кодексу України, має оціночний характер, а тому для з`ясування характеру порушення слід звертатися до відповідних норм Кодексу законів про працю України. У кожному конкретному випадку воно повинно встановлюватися, виходячи з об`єктивних та суб`єктивних ознак вчиненого діяння.

Визнання порушення законодавства про працю грубим залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: 1) характеру порушуваних трудових прав людини; 2) категорії працівника, права якого порушуються; 3) об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо); 4) суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо).

В даному випадку, посилання суду першої інстанції на положення статті 172 Кримінального кодексу України та твердження про грубе порушення законодавства про працю є необґрунтованими та неконкретизованими.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні окремої ухвали, а також відсутність правових підстав для постановлення такої.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 249, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Окрему ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року скасувати.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 24 грудня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко