Справа № 400/3786/21
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2021 р. № 400/3786/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправними та скасування наказів від 14.12.2020 № 177-РС в частині, № 263 в частині; поновлення на посаді з 14.12.2020; стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати підйомної допомоги у зв`язку з його переїздом до нового місця служби у 2016 році;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виплатити підйомну допомогу при переїзді до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у розмірі місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення з травня 2015 року по листопад 2018 року;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з травня 2015 року по листопад 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за недоотримане речове майно за нормою № 4 (святкова форма);

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно (святкова форма, норма №4);

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2016 рік у розмірі 50% грошового забезпечення та за 2020 рік у розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань за 2016 рік у розмірі 50% грошового забезпечення та за 2020 рік у розмірі що не перевищує його місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ № 177-РС від 14.12.2020 року командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) в частині звільнення старшини ОСОБА_1 в запас у зв`язку з закінченням контракту;

- визнати протиправним та скасувати Наказ № 263 від 14.12.2020 року командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині виключення старшини ОСОБА_1 зі списків особового складу та зняття з усіх видів забезпечення;

- поновити старшину військової служби ОСОБА_1 на військовій службі на посаді головного старшини батальйону охорони в/ч А- 2227 з 14.12.2020 року;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 розрахувати та виплатити старшині військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.12.2020 року по дату фактичного поновлення на посаді;

- стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що його незаконно було звільнено з військової служби, яку він проходив за контрактами з 06.06.2015 року. Позивач зазначає, що на дату закінчення контракту - 10.12.2020 року, він потребував стаціонарного медичного обстеження у військовому шпиталі, про що достеменно було відомо командиру в/ч. Командир в/ч не дав Позивачеві направлення на госпіталізацію, а замість цього 14.12.2020 року звільнив Позивача з військової служби у зв`язку з закінченням контракту, попри його бажання й надалі проходити військову службу. Про свій намір подовжити службу та укласти новий контракт Позивач подав Рапорт 01.12.2020 року. Окрім того, при звільненні командування в/ч не проводило з ним бесіду, що підтверджує відсутність листка бесіди та що, на думку Позивача, є грубим порушенням процедури звільнення з підстав закінчення контракту. Процедура звільнення чітко визначена в Положенні «Про проходження військової служби» № 1153/2008 від 10.12.2018 року. Позивач вважає, що оскаржувані в межах цієї справи Накази про його звільнення та виключення зі списків військової частини належать скасуванню, а він повинен бути поновлений на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Окрім того, при звільненні командування в/ч не виплатило всі належні Позивачу кошти при звільненні, а саме:

- індексацію грошового забезпечення з травня 2015 року по листопад 2018 року;

- допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 та 2020 роки;

- підйомну допомогу у зв`язку з переміщенням з в/ч НОМЕР_2 до в/ч А-3500 у 2016 році;

- компенсацію за невикористане речове майно за нормою № 4 (парадна форма) за весь період проходження військової служби;

- матеріальну допомогу за вислугу років по закінченню контракту.

Позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо невиплати належних йому сум при звільненні з військової служби та зобов`язати в/ч НОМЕР_3 нарахувати та виплатити належні йому суми грошового забезпечення.

Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача моральну шкоду, завдану протиправними діями та бездіяльністю Відповідача, у сумі 100000 грн. Суму моральної шкоди Позивач обґрунтовує тим, що під час проходження військової служби з 2015 року його здоров`я похитнулося, але через незаконне звільнення він втратив і заробіток, який так необхідний йому для лікування. Позивач також зазначає, що був вимушений звертитися до лікарів за відновленням свого стану здоров`я, хоча має великий стаж військової служби та міг би безкоштовно лікуватися у військом шпиталі, але через те, що йому не надано направлення на госпіталізацію командиром в/ч він був позбавлений такої гарантії та можливості. Позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

02.06.2021 року Ухвалою суду позов було залишено без руху через пропущення Позивачем строків звернення до суду щодо оскарження наказів про його звільнення (а.с.146-149).

15.06.2021 року від представника Позивача на адресу суду надійшло клопотання про обґрунтування пропуску строку звернення до суду та прохання про поновлення строку звернення до суду (а.с.159-165).

17.06.2021 року Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного про важення ( т. 1 а.с. 201-202).

Ухвалою суду поновлено позивачеві строк для звернення до суду з адміністративним позовом (т. 1 а.с. 199-200).

12.07.2021 року від Відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач висловив свою незгоду з позовними вимогами та зазначив, що Позивача було звільнено з військової служби у зв`язку з закінченням контракту 14.12.2020 року за його власною заявою про звільнення. А відтак, Відповідач вважає, що при виданні оскаржуваних наказів про звільнення та про виключення зі списків в/ч ним було дотримано всіх вимог чинного законодавства. Щодо повного розрахунку при звільненні, відповідач зазначає, що в/ч розрахувалася з Позивачем при звільнені своєчасно та в повному обсязі.

Щодо індексації грошового забезпечення з травня 2015 року по листопад 2018 року, Відповідач зазначає, що позивача зараховано до списків в/ч з 01.10.2016 року, а відтак у період з травня 2015 року по 01.10.2016 року у Відповідача були відсутні підстави для нарахування Позивачеві грошового забезпечення взагалі. У періоді з 01.10.2016 по грудень 2018 року індексація не нараховувалася до відповідної директиви департаменту фінансів МОУ. У період з грудня 2018 по грудень 2020 року Позивачеві було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, що підтверджено довідкою № 24/5/688 від 08.07.2021 року. Відповідач загострює увагу суду на тому, що індексація грошового забезпечення та її виплата має здійснюватися в межах фінансування, на ці цілі та на цей період. Нарахування й виплата індексації за минулі періоди Порядком №1078 від 17.07.2003 року не передбачена.

Щодо допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 та 2020 роки, Відповідач зазначає, що відповідно до положень п.33.2 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення…» № 260 від 11.06.2008 року передбачено, що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань надається військовослужбовцю за їх заявою та на підставі наказу командиру в/ч. Оскільки не було Наказів командиру в/ч про надання такого виду матеріальної допомоги Позивачеві ні в 2016, ні в 2020 роках, то у Відповідача були відсутні підстави для виплати при звільненні Позивачу допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016 та 2020 роки.

Щодо Підйомної допомоги у зв`язку з переміщенням з в/ч НОМЕР_2 до в/ч А-3500 у 2016 році, Відповідач зазначає, що право на підйомну допомогу передбачено п.1 Порядку виплати підйомної допомоги № 45 від 95.02.20218 року. Водночас, Відповідач наголошує, що військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, виплата підйомної допомоги не передбачена відповідно до ч. 3 ст.9 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей». Оскільки переміщення позивача відбулося у 2016 році, а призваний він був на військову службу під час дії особливого періоду як мобілізований, то у позивача відсутнє право на підйомну допомогу у зв`язку з переміщенням.

Щодо компенсації за невикористане речове майно за нормою № 4 (парадна форма) за весь період проходження військової служби, Відповідач зазначає, що відповідно до умов короткострокових контрактів (відповідно до яких Позивач проходив службу), та з урахуванням того що Позивач проходив службу в особливий період, такі військовослужбовці забезпечуються речовим майном за нормою № 1, що підтверджено довідкою № 4 від 21.01.2021 року у відповідності до Наказу №232 МОУ, а відтак святкова форма Позивачеві не видавалася (не передбачено) та у відповідача відсутні підстави виплачувати Позивачеві компенсацію за святкову форму.

Щодо матеріальної допомоги за вислугу років по закінченню контракту, Відповідач зазначає, що такий вид матеріальної допомоги виплачується за наявності у військовослужбовця на день звільнення 10-ти й більше календарних років вислуги. У Позивача на момент звільнення з військової служби календарна вислуга років складала 7 років 08 місяців та 08 днів, що свідчить про те, що в нього відсутні підстави для отримання такого виду матеріальної допомоги при звільненні.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, Відповідач вважає, що ці вимоги є безпідставними, оскільки погіршення стану здоров`я позивача не може бути обґрунтуванням нанесення військовою частиною моральних страждань позивачеві. Відповідач просить суд відмовити Позивачу в задоволенні позову.

19.07.2021 року від представника Позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача, де представник Позивача виклала свою незгоду з позицією представника військової частини та зазначила, що звільнено Позивача незаконно з огляду на те, що Позивач своєчасно надав рапорт про бажання подальшого проходження військової службу за контрактом. Відповідач, всупереч приписам закону, не забезпечив Позивачу проходження стаціонарного обстеження, про яке зазначила ВЛК у своєму висновку. Командир в/ч самостійно визначив, що подальше проходження військової служби Позивачем є недоцільне, що є порушенням прав позивача. Далі представник Позивача виклала аналогічні, що й у позовній заяві, доводи щодо несвоєчасного та неповного розрахунку з позивачем при звільненні (т. 2 а.с.2-14).

03.11.2021 року під час проведення судового засідання від сторін надійшли клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження (т. 2 а. с. 145-146).

Вислухав пояснення представників сторін під час проведення судових засідань, дослідив письмові докази, що містяться у справі, судом встановлено:

Позивач призваний на військову службу за мобілізацією на особливий період та з 06.06.2015 року перебував на службі у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 41,42).

З 01.10.2016 року Позивач проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_5 ) відповідно до наказу № 241 від 01.10.2016 року (а.с.43; а.с.229).

В матеріалах справи містяться контракти Позивача про проходження військової служби у ЗСУ, відповідно до умов яких Позивач укладав контракти строком на шість місяців та/або в наступному продовжував дію попередньо укладених контрактів строком на шість місяців (т. 1 а.с. 44-59).

Останній контракт укладений Позивачем 10.06.2020 року (т. 1 а.с.60), має строк дії шість місяців до 10.12.2020 року включно, що підтверджено витягом з Наказу командира в/ч НОМЕР_3 № 80-РС від 01.06.2020 року (т. 1 а.с.61).

01.12.2020 року Позивачем на ім`я командиру батальйону охорони в/ч № 2227 подані два рапорти: клопотання про укладення з ним нового контракту на проходження військової служби строком на шість місяців ( вхід № 7187) та клопотання про направлення позивача для проходження ВЛК з 03.12.2020 року у зв`язку наміром продовжити контракт (вхід № 7186) (т. 2 а.с.55, 56).

Наказом командира в/ч НОМЕР_3 № 175-РМС від 10.12.2020 року подовжено строк попереднього контракту, укладеного з Позивачем 01.06.2020 року, на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту з 11.12.2020 року (т.1 а.с.62).

02.12.2020 року командиром в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_1 видано Направлення №3 для проходження ВЛК та медична характеристика (т. 1 а.с.123; 125).

Відповідно до виданої Позивачу ВЛК Довідки №4224 від 10.12.2020 року зазначено, що Позивач потребує стаціонарного обстеження в умовах ВМКУ Південного регіону з подальшим переоглядом (т. 1 а.с. 124).

14.12.2020 року ОСОБА_1 подано рапорт на ім`я командира в/ч № 2227 (вхід № 7511 від 14.12.2020 року) про здачу ним справ та посади головного старшини батальйону охорони в/ч № 227, претензій до МОУ та командування в/ч № 227 позивач станом на 14.12.2020 року не мав (т. 2 а.с. 58).

14.12.2020 року Командиром військової частини №2227 видано Наказ (по особовому складу) № 177-РС, яким старшину ОСОБА_1 головного старшину батальйону охорони звільнено з військової служби у запас за пп. а п.2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку з закінченням строку контракту) ОСОБА_1 (т. 1 а.с.66).

На підставі Наказу № 177-РС від 14.12.2020 року, рапортів ОСОБА_1 вхід № № 7510,7511 від 14.12.2020 року, обхідного листа вхід № 3036 від 14.12.2020 року командиром військової частини № НОМЕР_3 прийнято Наказ (по стройовій частині) № 263 від 14.12.2020 року (у зв`язку з закінченням строку контракту) про зняття Позивача з продовольчого забезпечення у військовій частині та виплату: щомісячної премії у розмірі 57% за період служби з 1 по 14 грудня 2020року; надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; компенсації за додаткові відпустки за 2016-2020 роки.

У Наказі № 263 зазначено, що ОСОБА_1 не отримав: матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік (т. 1 а.с. 65).

Щодо позовних вимог про визнання протиправним звільнення позивача з військової служби, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне,
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи під час судового розгляду, вирішуючи питання про правомірність винесення Відповідачем Наказів № 177-РС та № 263 від 14.12.2020 року про звільнення в запас ОСОБА_1 та виключення його зі списків особового складу військової частини на підставі пп а, п.2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» ( у зв`язку з закінченням строку контракту), суд керується наступним,

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби відбувається відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі-Закон № 2232).

Ч.1 ст. 26 Закону №2232 визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до пп.а п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): а) у зв`язку із закінченням строку контракту.

Згідно із ч.3 ст.24 Закону №2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону №2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі-Положення).

Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Пунктом 6 Розділу І Положення визначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Розділом ХІІ Положення врегульовано порядок звільнення з військової служби.

Відповідно до пп.2 п.225 Положення звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (крім строку проведення мобілізації) до введення воєнного стану - на підставах, передбачених частинами другою, третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктом 2 частин п`ятої і шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до п.233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Разом з тим, при звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

П.п.1 п.35 Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й" та "л" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період:

після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Таким чином, в спірних правовідносинах даної справи, при наявності підстав визначених п.п. «а» п.2 .5 ст. 26 ЗУ рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається.

В матеріалах справи наявний рапорт Позивача від 14.12.2020 року (вхід.7511), де він здав посаду через закінчення терміну дії контракту та не заперечує проти звільнення з військової служби та що стало підставою для винесення Відповідачем Наказів № 177 Р-С та № 263 від 14.12.2020 року.

Однак, до подання таких рапортів про звільнення Позивач 01.12.2020 року висловив бажання про подовження проходження військової служби, про що подав відповідний Рапорт.

02.12.2020 року Відповідачем було надано направлення на проходження Позивачем ВЛК, а дія контракту відповідно до п.33-1 Положення подовжена Наказом командира військової частини до 14.12.2020 року, з метою забезпечення проходження Позивачем стаціонарного обстеження.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується Позивачем та його представником у судовому засіданні, Позивач у період з 10.12.2020 року по 14.12.2020 року не прибув у стаціонарний лікувальних заклад для проходження обстеження, що підтверджується наданою відповідачем 03.11.2021 р. на вимогу суду довідкою.

Таким чином, станом на 14.12.2020 року термін дії контракту скінчився, Позивачем не надано позитивного висновку ВЛК щодо придатності проходження ним військової служби, а відтак у командира військової частини були відсутні підстави на подовження дії контракту, які передбачені п. 33-1 Положення №1153/2008 «до закінчення щорічної основної відпустки, час якої повністю або частково перевищує строк контракту; на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також на час увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.».

Відповідно до п 35 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"

Суд приходить до висновку, що станом на день винесення оскаржуваних Наказів, дія Контракту була припинена. Окрім того, Позивач подав рапорт про своє бажання бути звільненим з військової служби, а відтак командир військової частини діяв у межах та в спосіб, визначений законом, та правомірно 14.12.2020 року видав Накази № 177 РС та № 263.

Щодо посилання позивача на порушення командиром військової частини порядку звільнення, а саме: не проведення бесіди з ним у день звільнення, що підтверджується відсутністю листка бесіди, суд вважає за необхідне зазначити наступне,

Як вбачається з фактичних обставин справи, Позивачем подано заяву про бажання продовжувати служби з порушенням терміну для подання такої заяви (Інструкцією та умовами контракту передбачено подання такої заяви військовослужбовцем за 3 місяці до дня закінчення контракту). Позивач подав таку заяву за 10 днів до закінчення контракту. Підставами укладення нового контракту з військовослужбовцем окрім його бажання проходити військову службу є наявність позитивного висновку ВЛК щодо придатності такого військовослужбовця для проходження військової служби.

Виходячи з аналізу нормативно-правових актів, які регулюють спірні відносини, можливо зробити висновок, що для укладення контракту (в тому числі повторно) необхідно дві істотні умови: бажання особи та фізична можливість цієї особи, що має бути підтверджена висновком ВЛК про придатність такої особи до проходження військової служби.

Виходячи з приписів Положення та Інструкції, при повідомлені військовослужбовцем за три місяці до закінчення терміну дії контракту про свій намір не продовжувати в майбутньому військової служби, у командира виникає обов`язок з`ясувати причини небажання служити та мотивувати бійця для проходження подальшої військової служби.

У даному випадку, проведення чи не проведення бесіди з Позивачем 14.12.2020 року ніяким чином не могло вплинути на рішення командира військової частини за умови наявності трьох чинників: наявність рапорту Позивача про звільнення, припинення дії попереднього контракту, відсутність позитивного висновку ВЛК у Позивача, який необхідний для укладення нового контракту.

Таким чином, непроведення бесіди з Позивачем при звільнення 14.12.2020 року не свідчить про порушення порядку звільнення командиром військової частини.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування Наказів від 14.12.2020 року № 177 РС та № 263, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не належать задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності в/ч А-2227 щодо невиплати підйомної допомоги Позивачу у зв`язку його з переїздом до нового місця служби у 2016 році, слід зазначити наступне:
Відповідно до Наказу № 122 від 06.06.2015 року Позивача зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_6 (т. 1а.с.67).

З 11.06.2016 року з Позивачем укладено контракт строком на шість місяців, що підтверджено Наказом № 139 від 11.06.2016 року (т.1 а.с.68).

30.09.2016 року Наказом № 225 визначено, що особовий склад контрактної служби з 30.09.2016 року виключені зі списків способового складу військової частини Польова пошта НОМЕР_4 та вважати такими, що прибули до нового місяця служби м. Первомайськ Миколаївської області в розпорядження командира військової частини-польова пошта НОМЕР_7 (т.1 а.с.69).

Наказом № 241 від 01.10.2016 року Позивача зараховано до особового складу військової частини (т. 1 а.с.70).

В матеріалах справи міститься копія рапорту Позивача від 21.08.2018 року, яким Позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_1 (т. 1а.с. 73) з вимогами про виплату йому підйомної допомоги у зв`язку з фактичним переїздом до місця служби. Слід зазначити, що Рапорт від 21.08.20218 року не зареєстрований у строєві частині в/ч, відповідно вимог закону. Але на зворотній стороні рапорту є напис невстановленої особи про прийняття даного рапорту у позивача.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст. 9-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі по тексту ЗУ № 2011), де частиною 3 визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: 1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Так, положеннями Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги N 370 від 22.10.2001, яка була чинна на час виникнення правовідносин між сторонами, де п.9 визначено, що військовослужбовцям, які переїхали в інші населені пункти у складі військової частини (підрозділу), що підлягає розформуванню, підйомна допомога за цей переїзд не виплачується. Підйомна допомога цим військовослужбовцям виплачується після призначення на посади і вступу до виконання обов`язків за посадами (крім випадків, передбачених підпунктом 18.12 Інструкції).

Виходячи з аналізу вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що станом на 01.10.2016 року у Повивача виникло право на отримання підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце проходження служби.

Реалізація свого права на отримання підйомної допомоги передбачає звернення військовослужбовця до командування з відповідним рапортом, в якому має бути зазначено кількість прибувших осіб (членів сім`ї військовослужбовця).

Позивач зазначає, що звертався до командування військової частини з відповідним рапортом, але не реєстрував його у визначеному порядку.

Вдруге Позивач звертався з рапортом про отримання підйомної допомоги вже 21.08.2018 року, і вдруге рапорт позивач не зареєстрував в установленому законом порядку (а.с. 73).

За захистом свого порушеного права щодо неотримання підйомної допомоги, Позивач звернувся до суду, серед інших позовних вимог в межах даного позову тільки 27.05.2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України передбачено, щодо звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, звільнення з публічної служби, питань проходження публічної служби законом встановлюється місячний й строк.

Оскільки цей спір виник з приводу проходження та звільнення з публічної служби, до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року залишено позовну заяву без руху, зауважуючи, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, Але у своєму клопотанні про поновлення строків звернення до суду Позивач жодним чином не обґрунтував причини пропуску строку на звернення до суду щодо неотримання підьомної допомоги з 2016 року. Крім того, суд наголошує, що про своє порушене право Позивач був обізнаний як у 2016 році, так і в 2018 році, коли звертався до командування з рапортом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналізуючи зміст статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), очевидним є те, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту наведених правових норм також убачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Водночас норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Отже, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.

Позивач ні в клопотанні про поновлення строків, ні під час судових засідань не навів жодних підстав чи обставин, які б свідчили про неможливість Позивача звернутися за захистом свого порушеного права на отримання підьомної допомоги за 2016 рік.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе застосувати положення п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України наслідки пропущення процесуального строку на звернення до суду та залишає позовні вимоги без розгляду в частині позовних вимог щодо невиплати підйомної допомоги Позивачу у зв`язку його з переїздом до нового місця служби у 2016 році, оскільки Позивачем пропущений строк звернення до суду без поважних причин.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності в/ч А-2227 щодо ненарахування та невиплати Позивачу індексації грошового забезпечення з травня 2015 року по листопад 2018 року, суд зазначає наступне,

Відповідно до Наказу № 122 від 06.06.2015 року Позивача зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта В 3416 (т. 1а.с.67).

З 11.06.2016 року з Позивачем укладено контракт строком на шість місяців, що підтверджено Наказом № 139 від 11.06.2016 року (т.1 а.с.68).

Наказом № 241 від 01.10.2016 року Позивач зараховано до особового складу військової частини (т. 1 а.с.70).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання військової частини провести індексацію грошового забезпечення Позивача з травня 2015 року є необґрунтованими.

Обов`язок проводити індексацію горошкового забезпечення у Відповідача виникає лише з моменту нарахування та виплати такого горошкового забезпечення Позивачеві, а це з моменту зарахування військовослужбовця до особового складу військової частини, у даному випадку з 01.10.2016 року.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, щодо індексації горошкового забезпечення, суд виходить з наступного,

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Як встановлено судом, позивачу за період з 01.10.2016 р. по 01.12.2018 року індексація грошового забезпечення Позивачеві не нараховувалася та не виплачувалась.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі Закон № 1282) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (далі Порядок № 1078, в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Згідно з п.п. 2 п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і, відповідно, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 р. № 248/3/9/1/2 суд вважає безпідставними, оскільки вказаний документ не є нормативно-правовим актом та має виключно рекомендаційний характер.

Індексація безпосередньо не пов`язана з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів усіх рівнів. Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 р. по справі № 825/874/17.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у період з 01.10.2016 року по 28.02.2018 року Відповідачем неправомірно не нараховувалася та не виплачувалася індексація горошкового забезпечення, а відтак шляхом захисту порушеного права буде зобов`язання Відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у зазначений період з 01.10.2016 року по 28.02.2018 року.

Щодо індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 01.12.2018 року, суд погоджується з позицією відповідача про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації з 01.03.2018 р.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова № 704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Постанова № 704 набрала чинності 01.03.2018 р.

Вказаною постановою підвищено розміри посадових окладів та окладів за військове звання всіх категорій військовослужбовців, у тому числі, позивача. Відтак, вимоги про визнання протиправною бездіяльності не проведення та не виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 01.12.2018 р. та зобов`язання провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період не належать задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплати Позивачеві при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно за нормою № 4 (святкова форма), суд має зазначити наступне,
Відповідно до п. 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджується матеріалами справи, за час проходження служби Позивача у в/ч НОМЕР_1 за контрактом з 01.10.2016 року, ОСОБА_1 забезпечувався речовим майном за нормою 1, що підтверджується Довідкою військової частини № 4 від 21.01.2021 року. Вартість неотриманої компенсації за невикористане речове майно складає «нуль» (т.1 а.с.230).

Відповідно до Наказу № 413 МОУ від 12.11.2020 «Про затвердження Змін до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період та Змін до Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період» «Норма № 1» передбачає наступні предмети:

«забезпечення предметами бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (бойовий єдиний комплект (БЄК))*

N з/п Назва предмета Одиниці виміру Кількість Згідно з категоріями (1 - 5) військовослужбовців встановлені строки експлуатації (носіння), років Номер примітки, що застосовується під час видачі Інвентарне майно

1 2 3 4 5

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11

Головні убори

1 Кашкет польовий (кепі бойове) штука 2 2 4 Строк служби 3 2 1; 2; 5; 8; 11 -

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11

01.Січ Кепі (тип К) штука 1 2 4 Строк служби 2 2 14 -

2 Панама літня польова штука 1 2 4 - - 2 1; 3; 8; 11 -

3 Шапка-феска (шапка-підшоломник) штука 1 5 5 Строк служби 5 1 1; 8; 11 -

4 Шапка зимова штука 1 3 4 Строк служби 5 2 1; 2; 8; 11 -

Обмундирування

5 Костюм літній польовий комплект 2 2 3 1 3 2 1; 2; 5; 7; 8; 9; 11 -

6 Штани костюма літнього польового штука 1 2 3 - - 1 1 -

7 Костюм-утеплювач комплект 1 2 3 Строк служби 5 2 1; 5; 8; 11 -

8 Костюм вітровологозахисний демісезонний комплект 1 3 5 3 5 2 інв.

9 Куртка вітровологозахисна зимова (куртка утеплена польова) комплект 1 3 5 Строк служби 5 2 1; 2; 5; 8; 10; 11 -

10 Штани вітровологозахисні зимові (штани утеплені польові) комплект 1 3 5 Строк служби 5 2 1; 2; 5; 8; 10; 11 -

11 Сорочка-поло штука 2 2 2 Строк служби - 2 - -

12 Сорочка бойова штука 2 3 5 Строк служби - 2 1; 7; 8; 11 -

13 Рукавички демісезонні пара 1 2 3 Строк служби 5 1 1; 8; 11 -

14 Рукавички зимові пара 1 2 3 Строк служби 5 1 1; 2; 8; 11 -

15 Шарф-труба літній штука 1 3 5 - - 2 1; 8 -

16 Шарф-труба зимовий штука 1 3 5 Строк служби 5 2 1; 8 -

Білизна

17 Фуфайка (з короткими рукавами) штука 2 1 2 1 3 1 2; 7; 11 -

18 Труси чоловічі штука 2 1 2 1 3 1 7; 11 -

19 Труси та топ жіночі комплект 2 1 2 - 3 1 - -

20 Білизна натільна демісезонна комплект 2 1 2 1 3 1 7; 11 -

21 Білизна для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові) комплект 2 2 3 Строк служби 2 2 1; 2; 7; 11 -

22 Шкарпетки літні (трекінгові) пара 6 1 2 1 3 1 7 -

23 Шкарпетки зимові (трекінгові) пара 3 1 2 1 3 1 7 -

Взуття

24 Черевики з високими берцями демісезонні пара 1 3 5 Строк служби 3 2 1; 2; 6; 11; 13; 14 -

25 Черевики з високими берцями літні або черевики літні пара 1 3 5 Строк служби 3 2 1; 6; 11; 14 -

26 Черевики з високими берцями зимові пара 1 3 5 Строк служби 3 2 1; 6; 11; 14 -

27 Капці казармені пара 1 3 5 Строк служби 5 2 1; 8; 12 -

28 Бахіли утеплені пара 1 5 5 5 5 2 1; 3; 8; 11; 12 інв.

29 Чоботи гумові пара 1 3 3 3 3 2 3 інв.

Спорядження

30 Рукавички тактичні пара 1 2 4 - - 2 1; 3; 8; 11 -

31 Беруші спеціальні індивідуальні комплект 1 3 5 Строк служби 5 2 3; 8; 12 -

32 Ремінь брючний штука 1 3 5 Строк служби 5 2 1; 2; 8; 11 -

33 Сумка транспортна індивідуальна штука 1 5 5 5 5 5 1; 11 інв.

34 Сумка адміністративна штука 1 5 5 5 5 5 - інв.

35 Сумка-підсумок для предметів особистої гігієни штука 1 5 5 5 5 4 11 інв.

36 Мішок спальний комплект 1 5 5 5 5 2 3; 11 інв.

36.1 Вкладиш до мішка спального штука 2 2 4 Строк служби 2 2 - інв.

37 Килим спальний польовий ізоляційний штука 1 5 5 5 5 2 3; 4 інв.

38 Сидіння польове ізоляційне штука 1 2 3 3 1 1 3; 11; 12 інв.

39 Чохол для фляги індивідуальної польової штука 1 5 5 5 5 4 - інв.

40 Казанок індивідуальний польовий штука 1 6 6 6 6 4 3 інв.

41 Фляга індивідуальна польова штука 1 2 2 2 2 2 - інв.

42 Чохол для шолома бойового балістичного штука 3 3 5 3 5 2 2 інв.

43 Чохол для бронежилета модульного штука 1 5 5 5 5 5 2 інв.

Засоби індивідуального захисту

44 Окуляри захисні балістичні комплект 1 5 5 5 5 2 2; 3; 11 інв.

45 Шолом бойовий балістичний штука 1 5 5 5 5 2 2 інв.

46 Бронежилет модульний комплект 1 5 5 5 5 2 2 інв.

____________

* Майном БЄК забезпечуються всі категорії військовослужбовців, а також резервісти та особи, призвані на навчання, збори. Військовослужбовцям українських національних контингентів та національного персоналу видаються окремі предмети речового майна особистого користування, а саме костюм літній польовий - 1 комплект, взуття (черевики літні або напівчеревики хромові) - 1 пара, білизна натільна (фуфайка (з короткими рукавами)) та труси чоловічі - 6 комплектів на заміну належних до видачі предметів та інші предмети, яких раніше не було видано. Строки експлуатації (носіння) всіх предметів речового майна, у тому числі які не використовувалися під час участі військовослужбовців у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, не продовжуються.

Як вбачається з вищенаведеного, Норма 1 не передбачає забезпечення військовослужбовця святковою формою.

Позивач Фактично оскаржує дії Відповідача щодо незабезпечення його упродовж всього часу служби речовим майном за нормою 4, яка й передбачає забезпечення святковою формою. Такі вимоги є окремим предметом позову та в межах даної справи не можуть бути розглянуті судом.

Предметом даного позову є своєчасність та правомірність проведення розрахунку з Позивачем при звільненні, в тому числі виплата компенсації за невикористане речове майно.

Виходячи з фактичних обставин справи, що підтверджено матеріалами справи, упродовж всього строку служби Позивача повністю забезпечено речовим майном за нормою 1, компенсація складає нуль гривень, а відтак позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності в/ч А-2227, яка полягала у ненарахуванні та невиплати Позивачеві при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно за нормою № 4 (святкова форма) не належать задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності в/ч А-2227, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2016 рік у розмірі 50% грошового забезпечення та за 2020 рік у розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення, суд зазначає, що
Правовідносини між сторонами врегульовані ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту ЗУ № 2011) в редакції на час виникнення правовідносин, тобто на 2016 рік (редакція ЗУ №2011 від 30.09.2016 року).

Статтею 9 ЗУ № 2011 частиною 1 визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правила реалізації своїх прав на додаткову матеріальну допомогу, в тому числі на вирішення соціально - побутових питань, визначені в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженій наказом МОУ №260 від 11.06.2008 (чинний на час виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту Інструкція № 260).

Так, відповідно до розділу XXXIII Інструкції №260 пунктом 33.1. визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

33.2. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

33.3. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Вихолодячи з аналізу вищевикладених нормативно правових актів, вбачається, що з метою отримання військовослужбовцем матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, він повинен раз на рік звернутися до командування за місцем штатної служби з відповідним рапортом, на підставі якого після його розгляду видається наказ Командира військової частини, що і є підставою для виплати даного виду матеріальної допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач у 2016 р. звертався до Відповідача з рапортом щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 р. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_7 (по стройовій частині) № 265 від 27.10.2016 р. було визначено виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 р. у розмірі 50% грошового забезпечення, зокрема і Позивачу.

В подальшому, наказом командира Військової частини - польова пошта В3500 № 320 від 27.12.2016 р. внесено зміни до п. 34 наказу командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_7 (по стройовій частині) № 265 від 27.10.2016 р., якими Позивача виключено із списків осіб, яким цим наказом вирішено таку допомогу надати.

Позивачем не оскаржений наказ командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_7 № 320 від 27.12.2016 р., яким внесено зміни до п. 34 наказу командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_7 (по стройовій частині) № 265 від 27.10.2016 р. в частині виключення позивача із списків осіб, яким цим наказом вирішено таку допомогу надати, а відтак суд приходить до висновку, що у відповідача по справі в/ч НОМЕР_1 відсутні підстави для виплати при звільнення Позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 р.

Посилання Позивача на рішення суду по справі №814/1536/17 як на підставу виплати Позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 р, є недоречним, оскільки справа ніяким чином не стосується прав та інтересів Позивача. Інший військовослужбовець ОСОБА_2 звернувся до суду у 2017 році за захистом свого порушеного права щодо оскарження Наказу № 265 від 27.10.2016 р. в частині, що стосується інтересів ОСОБА_2 .

Позивач же, на відміну від ОСОБА_2 не оскаржував Наказ № 265 від 27.10.2016 р. в тій частині, що стосується його інтересів, а відтак Наказ № 265 від 27.10.2016 р. є чинним.

Щодо невиплати Позивачу під час звільнення допомоги для вирішення соціально- побутових питань у 2020 році, суд зазначає,

Наказом Міністерства оборони України №236 від 26.06.2020 було внесено зміни до наказу Міністерства оборони №45 від 18.02.2020, а саме: пункт 6 викласти в такій редакції:

« 6. Матеріальну допомогу військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати в розмірі одного окладу за їх військовими званнями.

Виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення здійснювати виключно за наявності таких підстав: смерть дружини (чоловіка), дітей, батьків військовослужбовця; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікування, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СШД, вірусний гепатит В, С; вибуття на довготривалу реабілітацію (більше одного місяця поспіль) унаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної системи, опорно- рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, проти рецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів.

Накази про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціалізованої служби транспорту у випадках, визначених в абзацах п`ятому - сьомому цього пункту, видавати після погодження рапортів: для військових частин, підпорядкованих видам (родам військ, силам), військовослужбовців, які проходять військову службу у командуваннях видів (родів військ, сил), - з командувачами видів (родів військ, сил) Збройних Сил України;

для військових частин (установ) безпосереднього підпорядкування-. Міністерству оборони України та Генеральному штабу Збройних Сил України з начальниками вищих органів військового управління за підпорядкованістю;

для військових частин, підпорядкованих Державній спеціальній службі транспорту, військовослужбовців, які проходять військову службу в Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту - з головою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту; для військовослужбовців:

апарату Міністерства оборони України із державним секретарем Міністерства оборони України;

апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України із заступником Головнокомандувача Збройних Сил України, заступниками начальника Генерального штабу Збройних Сил України (відповідно до затверджених розподілів завдань і функцій).»

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем 05.11.2020 було подано рапорт на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік. На виконання наказу МОУ рапорт з додатками Позивача був направлений на погодження. Наказ про погодження рапорту Позивача та надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік командиром в/ч НОМЕР_1 не видавався.

А відтак, у Відповідача були відсутні підстави виплачувати при звільненні Позивачеві матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Суд наголошує, що наявність тільки рапорту військовослужбовця з проханням про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не є підставою для виплати такої допомоги та не є безумовною підставою для видання Наказу командиром військової частини на виплату даного виду соціальної допомоги.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 , яка полягає в ненарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає, що
Дані правовідносини між сторонами врегульовані положеннями ч. 2 ст. 15 ЗУ № 2011, та Порядком № 393 від 17.07.1992 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.12.2020 р. № 263 старшину ОСОБА_1 , головного старшину батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , звільнено військової служби у запас.

14.12.2020 р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 177-РС Позивача виключено зі списків особового складу в/ч на підставі п. «а» пункту 2 частини 5 статті 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

В Наказі у № 263 зазначено, що вислуга ОСОБА_1 у Збройних Силах України на день виключення зі списків особового складу становить:

- календарна 07 років 08 місяців 08 днів;

- пільгова 05 років 11 місяців 04 дні;

- загальна 13 років 07 місяців 12 днів.

При звільненні Позивачу не виплатилась одноразова грошова допомога, передбачена ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідач вважає, що даний вид одноразової грошової допомоги при звільненні може бути виплачено особам, чия саме календарна вислуга років становить понад 10 років.

Суд не може погодитися з такою позицією Відповідача з огляду на положення ЗУ № 2011. Так, ч. 1, 2 статті 9 Закону встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 15 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» встановлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008.

Згідно з положеннями пункту 4.10.1 зазначеної Інструкції військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна позиція неодноразово виловлювалася Верховним судом та відображена у рішеннях по справах 822/3008/17 від 24.11.2020 року; 806/2104/17 від 11.04.2018 року; №806/2104/17 від 11.04.2018 року.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, загальна вислуга років на час звільнення ОСОБА_1 становила 13 років 07 місяців 12 днів, тобто, умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана.

Суд дійшов висновку, що позивач при звільненні набув право на таку виплату та позовні вимоги в цій частині належать задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100000 грн., суд вважає за потрібне зазначити наступне,
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди Позивач зазначає, що зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

В матеріалах справи містяться виписки з амбулаторної карти Позивача та інші медичні документи, з яких вбачається, що погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 відбулося значно раніше, ніж його було звільнено зі служби, окрім того, всі захворювання, що діагностували лікарі у Позивача, мають хронічний характер протікання та виникли значно раніше (ожиріння, гіпертонія тощо).

Позивачем жодним чином не доведено причинно-наслідковий зв`язок, між погіршенням стану його здоров`я й звільненням у зв`язку з закінченням строку контракту.

Слід також зауважити, що звільнення Позивача відбулося внаслідок віктимної поведінки самого Позивача, так через несвоєчасне (за 10 днів замість 3-х місяців) попередження командування в/ч про свої наміри проходити надалі військову службу, Позивач не отримав у стислі терміни (з 02.12.2020 року по 14.12.2020 року) позитивний висновок ВЛК, що є істотною умовою для укладення (подовження) контракту, та з 10.12.2020 року по 14.12.2020 року (час подовження Контракту) Позивач, всупереч рекомендації ВЛК, не прибув до ВМКУ Південного регіону для проходження стаціонарного обстеження.

Посилання Позивача на звернення до сімейного лікаря свідчить лише про те, що через хронічні хвороби Позивачеві необхідно терапевтичне лікування, в тому числі, принаймні, відвідування курсу психологічної реабілітації.

Оцінивши докази, які були надані Позивачем його представником на підтвердження моральних страждань, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Відновлення порушених прав Позивача у вигляді зобов`язання Відповідача виплатити йому матеріальну допомогу при звільненні та індексацію грошового забезпечення за період з 01.10.2016 по 28.02.2018 року, суд вважає достатньою сатисфакцією порушеного права Позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_9 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправними та скасування наказів від 14.12.2020 р. № 177-РС в частині, № 263 в частині; поновлення на посаді з 14.12.2020 р.; стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати при звільненні з військової служби індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 по 28.02.2018 року.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.10.2016 по 28.02.2018 року.

4. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

6. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 24.12.2021 р.

Суддя Н.В. Лісовська