Справа № 640/24213/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Парінова А.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправними дії (рішення, розпорядження, розрахунки тощо) та бездіяльність відповідача щодо:

перерахунку з 01.10.2017 коефіцієнта страхового стажу позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% та застосування зменшеного коефіцієнта страхового стажу для розрахунку пенсії;

незастосування для перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 коефіцієнта страхового стажу, визначеного із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%;

обрання та застосування для визначення коефіцієнта страхового стажу позивача величини оцінки одного року страхового стажу, яка забезпечила найменш сприятливий для мене підхід, та незастосування величини оцінки одного року страхового стажу, яка забезпечує найбільш сприятливий для мене підхід;

надання відповіді на звернення без зазначення рішення, прийнятого за результатами розгляду звернення та фактичної відмови у задоволені вимог, вказаних у зверненні, без зазначення причин відмови;

- зобов`язати відповідача:

визначити та застосувати для перерахунку розміру пенсії позивача з 01.10.2017 коефіцієнт страхового стажу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, та виплатити несвоєчасно нараховану з цієї дати частину пенсії за рахунок коштів, призначених для виплат пенсій;

забезпечити застосування виключно найбільш сприятливого для позивача підходу при визначенні величини оцінки одного року страхового стажу, яка застосовується для визначення коефіцієнта страхового стажу;

не застосовувати будь-яких тлумачень чи трактувань законодавчих норм щодо обчислення (перерахунку) коефіцієнту страхового стажу крім відповідних офіційних тлумачень, та не допускати свавільного обрання способу застосування (реалізації) таких норм;

зазначати у відповідях на звернення позивача рішення, прийняті за результатами їх розгляду, та причини відмови задоволення вимог звернення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.07.2021 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що вона просила суд визнати протиправними дії відповідача щодо:

перерахунку мого коефіцієнта страхового стажу (а не перерахунку пенсії) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% та застосування зменшеного коефіцієнта страхового стажу для розрахунку пенсії;

незастосування для перерахунку моєї пенсії з 01.10.2017 коефіцієнта страхового стажу, визначеного із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Також, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції стверджувала, що п. 43 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає при перерахунку пенсій з 01.10.2017 заміну тільки середнього показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а не перерахунок коефіцієнта страхового стажу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Інші позовні вимоги суд першої інстанції в рішенні по справі не вказав, а саме вимоги щодо:

обрання та застосування відповідачем найменш сприятливого для мене підходу при визначенні величини оцінки одного року страхового стажу, та незастосування ним для цього найбільш сприятливого для мене підходу;

надання відповіді на звернення без зазначення рішення, прийнятого за результатами розгляду звернення та фактичної відмови у задоволені вимог, вказаних у зверненні, без зазначення причин відмови.

Відтак, на думку позивача, суд першої інстанції розглянув дану справу не за позовною заявою, а поза межами позовних вимог та без урахування позиції позивача та доводів у цій справі.

Позивач вважає, що відзив відповідача на її позовну заяву не відповідає приписам ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, а суд першої інстанції в порушення норм процесуального права прийняв такий до уваги , натомість заперечення на відзив на позовну заяву не врахував та не відобразив в оскаржуваному рішенні.

Позивач вказує, що суд першої інстанції невмотивовано залишив без уваги її доводи, що:

перерахунок пенсії з 01.10.2017 є не підвищенням пенсії, а її відстроченою індексацією, яка тривалий час проводилась в розмірах, які не відповідали принципам загальнодержавного пенсійного страхування, чи не проводилась (з 01.01.2014 відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»);

відповідач не має підстав для трактування змісту пункту 43 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» інакше як відповідно до правил української мови, якою даний Закон викладений.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції, правильно виклавши зміст даної правової норми, не вказав своїх висновків щодо встановленого нею способу застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% при перерахунку пенсії з 01.10.2017:

до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015 та 2016 роки (як вказано у позові);

чи до перерахунку коефіцієнта страхового стажу (як це зробив відповідач).

Суд першої інстанції не дав оцінки доводам, що дана норма може сприйматись неоднозначно та допускає множинне трактування, та всупереч із практикою Європейського суду з прав людини не перевірив, чи застосована дана норма права відповідачем у найбільш сприятливий для позивача спосіб, як і не з`ясував причини застосування даної норми відповідачем у найменш сприятливий для позивача спосіб.

Поза увагою суду залишилось і те, що за цією нормою перераховуються лише пенсії призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У позові ж позивач вказала, що пенсію за віком призначено їй за Законом «Про пенсійне забезпечення», яка з 01.01.2004 перерахована за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на висновок суду, що пункт 44 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується лише пенсій призначених з 01.10.2017, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок та призначення пенсії не є тотожними поняттями та у спірних правовідносинах мають різні наслідки: з 01.10.2017 до перерахунку пенсій застосовується пункт 43 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а для призначення пенсій - пункт 44 вказаного Закону.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи не застосував до спірних правовідносин ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо диференціації розмірів пенсій залежно лише від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу) особи. Суд першої інстанції невмотивовано не врахував доводи позивача, що застосування відповідачем величини оцінки одного року страхового стажу для осіб, пенсії яких підлягали перерахунку з 01.10.2017, в розмірі 1%, а для осіб, пенсії яким призначено у 2017 році - в розмірі 1,35%, призвело до диференціації розмірів пенсій за новим, не передбаченим вказаним Законом критерієм, а страховий стаж останніх став на 35% ціннішим, а відтак і розміри їх пенсій (за умов однакової тривалості страхового стажу) на 35% більшими за розмір пенсії осіб, яким пенсії за віком були призначені до 01.01.2017, що суперечить принципам загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Стверджуючи у рішенні по справі, що зменшення величини оцінки одного року страхового стажу разом із підвищенням розміру середньої заробітної плати, який застосовується для обчислення пенсії, не порушило прав позивача, суд першої інстанції не вказав правових підстав, які допускають диференціацію розмірів пенсій за віком залежно від дати призначення пенсії. Відтак, цей висновок, на думку ОСОБА_1 , є помилковим, оскільки права позивача не обмежуються лише самим фактом отримання пенсії, або певним її розміром, а включають у себе також рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, зокрема щодо однакових умов визначення коефіцієнту страхового стажу, в тому числі в частині величини оцінки одного року страхового стажу.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в ГУ ПФ України в м. Києві, отримує пенсію за віком з 1997 року, яку та на даний час отримує відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

29.05.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила:

Виправити протиправне зменшення величини оцінки одного року страхового стажу при розрахунку її коефіцієнта страхового стажу, обрахувавши її пенсію з 01.10.2017 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% та виплатити несвоєчасно нараховану частину пенсії з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

Виправити протиправне заниження розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, зо 2002 рік при перерахунку її пенсії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахувавши її пенсію з 01.01.2004 із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, зо 2002 рік, в розмірі 375,98 грн. та виплатити несвоєчасно нараховану частину пенсії з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Листом від 24.06.2019 №13762-13984/Д-02/8-2600/20 на звернення позивача, які надійшли на Веб-портал Пенсійного фонду України 29.05.2020, 10.06.2020, 19.06.2020,, повідомив, що з 01.10.2017 ОСОБА_1 проведено перерахунок раніше призначених пенсій відповідно до п. 43 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки та величини оцінки страхового стажу в розмірі 1%.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частина 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачає, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

На виконання ч. 2 ст. 2 ст. 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону №1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону №1058-IV коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Як вказує, позивач вона з 1997 року отримувала пенсію на засадах Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка з 2004 року була перерахована на підставі ст. 43 Закону №1058-IV. Та до 01.10.2017 коефіцієнт її страхового стажу, визначений із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу був в розмірі 1,35%, становив 0,48713.

Стаття 25 Закону №1058-IV розмір коефіцієнту страхового стажу, в редакції до 01.10.2017, обраховувався виходячи з показників суми місяців страхового стажу, а також величини оцінки 1 року страхового стажу (1,35%) за формулою наведеною в статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону №1058-IV, в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-V1, яка діяла з 01.01.2008, було передбачено, що за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %.

Положеннями ч. 43 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Аналіз наведених норм чинного законодавства надає підстави для висновку, що під час переведення особи з одного виду пенсії на інший, розмір пенсії визначається, виходячи з середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Відповідно до частини 44 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

При цьому, згідно із положеннями абз. 2 п. 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон №2148-VIII) у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Як сторонами у справі, пенсія позивача на даний час виплачується відповідно до положень Закону №1058-IV до набрання чинності Закону №2148-VIII, у зв`язку з чим у відповідності до вище вказаних положень підлягала перерахунку з 01.10.2017 з врахуванням частини 43 Закону №1058-IV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Колегія суддів зазначає, що вказані норми не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, а отже у відповідача були відсутні підстави для їх незастосування.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наведених норм розмір перерахованої позивачу пенсії з 01.10.2017 визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки було внесено відповідні зміни до законодавства.

Необхідно зазначити, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що оскільки матеріали справи не містять доказів призначення позивачу у період з 01.10.2017 по 31.12.2017 пенсії вперше, то у відповідача були відсутні правові підстави для застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, в даному ж випадку мав місце саме перерахунок пенсії позивача.

Посилання позивача на порушення Конституції України та міжнародних норм, у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже Закон №2148-VIII не визнано неконституційним.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставиться під сумнів сутність права на соціальний захист.

Отже, з набранням чинності Законом №2148-VIII був змінений порядок перерахунку пенсії в цілому, а не лише величина оцінки одного року страхового стажу. При вирішенні питання про те, чи призвели відповідні зміни до звуження змісту та обсягу набутих позивачем прав на соціальний захист необхідно враховувати положення вказаного Закону в комплексі, а не лише його окрему норму.

Колегія суддів встановила, що прийняття Закону №2148-VIII не мало наслідком звуження змісту та обсягу права позивача на пенсійне забезпечення, оскільки не призвело до зменшення кількісної характеристики його пенсії.

На виконання ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2015 №8-рп/2005 зазначено, що звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Натомість, жодним доказом у справі не підтверджується, що за наслідками проведеного з 01.10.2017 перерахунку пенсії, розмір пенсії ОСОБА_1 зменшився.

Відтак, доводи позивача про звуження її прав та погіршення становища внаслідок застосування відповідачем при обчисленні пенсії величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% є безпідставними.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% відповідач діяв правомірно.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінова