Справа № 211/5462/21
Суддя: Середня Н. Г.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/5462/21
Провадження № 2-а/211/65/21
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
28 грудня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бехало В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача Державної екологічної інспекції Придніпровського та просить суд визнати незаконною та скасувати постанову від 18.08.2021 № 211664 про притягнення його до адміністративної відповідальності, посилаючись на суттєве порушення процесуальних норм. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідачем на підставі наказу про проведення планової перевірки від 30.07.2021 № 1252 направлення на перевірку від 30.07.2021 № 4-971-22 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ «Лінксервіс КР». В результаті здійснення планового заходу 18.08.2021 інспекцією було складено акт за № 308/2.2/21, який ТОВ «Лінксервіс КР» буде оскаржувати, оскільки висновки інспекції необґрунтовані та безпідставні. 18 серпня 2021 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Білим О.В. відносно нього, позивача, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 211664, якою визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 82 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. Відповідно до тексту постанови, державний інспектор, розглянувши протокол та вислухавши осіб, що брали участь у розгляді справи, встановив, що позивач працюючи на посаді інженера з охорони праці «Лінксервіс КР» вчинив порушення ст..ст. 7, 17, 26, 33 Закону України «Про відходи», ст. 24, 55 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» тим, що при проведенні планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України згідно річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції встановлено порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення або захоронення. Інвентаризація відходів, що утворюються при діяльності підприємства відсутня, норми утворення, їх склад, властивості та ступінь небезпечності для навколишнього природного середовища не визначено, технічні паспорти відсутні, статзвітність щодо поводження з відходами не ведеться, декларація про утворення відходів не складається. Однак протокол від 17.08.2021 № 211691, на підстав якого винесена оскаржувана постанова, складений без його участі та не були йому вручені. Йому не відомий зміст протоколу, жодних пояснень ним не надавалось у зв`язку з необізнаністю суті порушень, розгляд справи відбувся за його відсутності, оскільки посадові особи відповідача не сповістили його про місце та час розгляду справи, а тому він був позбавлений можливості бути присутнім на судовому засіданні, заявляти клопотання, давати пояснення, тощо. Вказані порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності є суттєвими, оскільки фактично обмежили можливість його повноцінно приймати участь у розгляді даної справи, захищати свої права та інтереси, користуватися професійною правничою допомогою. Відповідачем не доведено наділення позивача, як інженера з охорони праці, організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими обов`язками по контролю за зберіганням, збиранням, перевезенням, обробленням, утилізації, знешкодженням, видаленням або захороненням. Зазначені в акті, складеному за результатами проведення перевірки обставини не підтверджені жодним належним доказом. ТОВ «Лінксервіс КР» не проводиться утилізація відходів, оскільки підприємством укладено договори з підрядними організаціями на передачу відходів на зберігання, оброблення та утилізацію та під час проведення перевірки були надані договори, а саме: договір про надання послуг зі збирання з подальшою утилізацією відходів № ІМ2006235-ІХ від 03.06.2020 та договір про надання послуг № 22/21 від 04.01.2021. Зазначено про те, що у постанові зазначено про наслідки несплати ОСОБА_2 штрафу, в той час як до відповідальності притягується ОСОБА_1 . Тому просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачу направлено рекомендованим поштовим відправленням на виконання ухвали суду від 05.10.2021, до суду надійшов відзив на позов Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області).
В обґрунтування відзиву зазначено, що ТОВ «Лінксервіс КР» виконує підрядні роботи на підприємствах: ПрАТ «ПІВНГЗК», ПрАТ «ЦГЗК» та ПрАТ «ІНГЗК» (технічне обслуговування, поточний ремонт, капітальний ремонт, щомісячне обслуговування, контроль режимів експлуатації систем змащування технічного обладнання та ремонт оливо/гідросистем усіх типів та марок). Відповідно до договорів поводження з відходами при проведенні ремонтних робіт та технічного обслуговування повинно здійснюватися відповідно інструкцією з поводження з відходами та повідомляти замовника. На вимогу надати інструкцію та підтверджуючі документи щодо передачі утворених відходів замовнику, ТОВ «Лінксервіс КР» не надали жодних доказів передачі відходів замовнику або передачі їх на утилізацію. При обстеженні території, що орендує ТОВ «Лінксервіс КР», інспекторами було виявлено змішування відходів різного морфологічного складу, а саме: побутових відходів з відходами пластику. ТОВ «Лінксервіс КР» надали договори щодо утилізації відповідною компанією таких відходів, як відпрацьовані шини та зіпсовані акумуляторні батареї, щодо інших відходів інформація відсутня. Згідно виявлених фактів порушень, державними інспекторами було складено протоокли про адміністративне правопорушення та постанови пор накладенняґ адміністративного стягнення, які були особисто підписані посадовими особами ТОВ «Лінксервіс КР». З урахуванням вищевикладених обставин було складено матеріали про адміністративне правопорушення. вважають, що процедурні порушення з боку державних інспекторів з охорони навколишнього середовища не спростовують факт вчинення порушення вимог природоохоронного законодавства в частині поводження з відходами.. Протокол про адміністративне правопорушення було підписано позивачем без зауважень, в протоколі міститься відмітка про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивачем отримано другий екземпляр протоколу. Щодо твердження позивача про недоведеність здійсненого правопорушення, то ОСОБА_1 не заперечував та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення підтверджував, що на нього покладені обов`язки у сфері поводження з відходами, які містяться на підприємстві, що підтверджено відсутністю з цього приводу письмових пояснень або заперечень з боку позивача ані при складанні протоколу, ані при розгляді справи про адміністративне правопорушення; та поясненнями директора ТОВ «Лінксервіс КР», яким було зазначено, що саме позивач є відповідальною особою за цим напрямком діяльності товариства. Тому просять в задоволенні вимог відмовити.
В обґрунтування відповіді на відзив представником позивача вказано, що протокол від 17.08.2021 № 211664 містить підпис позивача, однак цей протокол було складено позивачем за місцем роботи і позивач проставив в ньому підпис в силу юридичної необізнаності. Відповідачем не надано доказів на підтвердження факту повідомлення позивача про час та адресу складання протоколу. Дата та час розгляду справи в протоколі, що був наданий позивачу, відсутні тобто протокол вручений позивачу, відрізняється від протоколу, долученого представником відповідача. З огляду на викладене не є доречним зауваження представника відповідача, що позивач не заперечував своєї відповідальності внаслідок відсутності пояснень, оскільки надання пояснень є право позивача, а їх відсутності не говорить про визнання вини та не впливає на обов`язок доведення відповідачем винуватості особи та факту скоєння правопорушення. Зі змісту постанови вбачається, що єдиним доказом вини позивача є протокол про притягнення до адміністративної відповідальності. Однак протокол не містить посилання на докази, які підтверджують факт вчинення правопорушення. А ні постанова, ані протокол не містять місця та часу вчинення правопорушення, що позбавляє можливості перевірити дотримання посадовою особою при винесенні постанови строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а також встановити, чи перебував позивач у період вчинення правопорушення у трудових відносинах з ТОВ «Лінксервіс КР». Відсутні будь-які докази, які свідчать про наділення позивача, як інженера з організації праці ТОВ «Лінксервіс КР» організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими обов`язками по контролю за поводження з відходами. В протоколі та постанові відсутні посилання на будь-які накази, посадові інструкції, з якими позивач був ознайомлений та які б покладали на позивача такі обов`язки. Тому оскільки постанова не містить посилання на докази, які б доводили наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, просить задовольнити вимоги.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Так, предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення інспектор зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.
Пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до частин першої, другої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд звертає увагу про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною другою статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
У постанові від 26.04.2018 по справі № 338/855/17 Верховний Суд вказав, що постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Як встановлено судом, 18 серпня 2021 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Білим О.В. винесено постанову за № 211664 про накладення адміністративного стягнення, яким визнано інженера з охорони праці ТОВ «Лінксервіс КР» ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 82 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 700,00 грн. (а.с. 14 копія постанови).
В обґрунтування постанови державним інспектором зазначено, що ОСОБА_1 працюючи на посаді інженера з організації праці ТОВ «Лінксервіс КР» вчинив порушення: ст.ст. 7, 17, 26, 33 Закону України «Про відходи», ст. 24, 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» тим, що при проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України згідно річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 27.11.2020 № 454 та наказу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу від 30.07.2021 № 1252 встановлено: порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення або захоронення. Інвентаризація відходів, що утворюються при діяльності підприємства відсутня, норми утворення, їх склад, властивості та ступінь небезпечності для навколишнього природного середовища не визначено, технічні паспорти відсутні, статзвітність щодо поводження з відходами не ведеться, декларація про утворення відходів не складається.
Відносини, пов`язані з утворенням, збиранням і заготівлею, сортуванням, перевезенням, зберіганням, обробленням (переробленням), утилізацією, видаленням, знешкодженням та захороненням відходів, що утворюються в Україні, перевозяться через її територію, вивозяться з неї, а також з перевезенням, обробленням та утилізацією відходів, що ввозяться в Україну як вторинна сировина регулюються Законом України «Про відходи» (стаття 4 вказаного Закону).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про відходи», відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення;
Суб`єктами у сфері поводження з відходами є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також підприємства, установи та організації усіх форм власності, діяльність яких пов`язана із поводженням з відходами (стаття 13 Закону України «Про відходи»).
Приписами статті 17 Закону України «Про відходи» передбачений перелік обов`язків суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами.
Згідно статті 33 Закону України «Про відходи», зберігання та видалення відходів здійснюється відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення). На кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів. Видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов`язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових, у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини.
Також позивача притягнуто за порушення ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», якою передбачено, що суб`єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення, а також встановлено, що здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.
Статтею 82 КУпАП встановлена відповідальність за порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення або захоронення, що тягне за собою накладення адміністративного стягнення на громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності.
Як вбачається із оскаржуваної постанови позивача притягнуто до відповідальності як посадову особу.
При цьому, склад адміністративного правопорушення містить чотири невід`ємні елементи, без існування хоча б одного з яких адміністративна відповідальність настати не може: суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона правопорушення.
В даному випадку, суб`єктом відповідальності за правопорушення передбачене статтею 82 КУпАП є посадова особа, яка наділена адміністративно господарськими чи організаційно розпорядчими функціями (обов`язками) до посадових обов`язків якої входить контроль за розміщенням відходів та контроль за недопущенням забруднення земель виробничими відходами, дотримання, виконання, забезпечення виконання відповідних норм та правил.
Відповідно до статті 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
В матеріалах справи відсутня посадова інструкція інженера з охорони праці ТОВ «Лінксервіс КР», положення якої б вказували на обов`язок позивача, як посадової особи підприємства, здійснювати контроль саме за поводженням з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення або захоронення, тощо.
Відсутній і наказ керівника підприємства щодо призначення відповідальних осіб у сфері поводження з відходами, інвентаризацією відходів, ведення статзвітності, декларації про утворення відходів, тощо.
Досліджуючи матеріали справи, на підставі яких було складено оскаржувану постанову, суд вважає відсутніми докази, які свідчать про наділення позивача по справі як посадової особи підприємства організаційно розпорядчими чи адміністративно господарськими обов`язками по контролю за збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією, знешкодженням, видаленням або захороненням відходів.
Таким чином, судд вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови достовірно не встановлено чи було вчинено позивачем адміністративне правопорушення (чи являється він суб`єктом відповідальності за статтею 82 КУпАП), та чи саме позивач винен в його вчиненні, оскільки саме на державного інспектора покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.
У даній справі, суб`єкт владних повноважень не виконав даного обов`язку та не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення.
Відсутність заперечень при винесенні протоколу та розгляді справи по суті, не впливають на обов`язок відповідача по доведеності правомірності своїх дій.
Суд вважає, що державним інспектором при розгляді справи відносно ОСОБА_1 було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано без застосування доказів, які б достовірно, достатньо та беззаперечно підтверджували наявність або відсутність вини певної особи, обставини складу правопорушення, що в силу ст.62 Конституції України, є неприпустимим.
При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, суд вважає за необхідне врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п. 53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Оскільки Державна екологічна інспекція, як суб`єкт владних повноважень, не довела належними доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення вищезазначеної норми, а також те, що судові витрати здійснені позивачем у розмірі 454,00 грн. документально підтверджені (а.с.1), беручи до уваги Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 та необхідність однакового підходу у визначені розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору (за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а також те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року визначений у розмірі 2270 гривень, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача за подання позовної заяви підлягають стягненню витрати у розмірі 454,00 гривень (2270,00*0,2=454,00).
Крім того, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвокат (частини 1,2 статті 134 КАС України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
В якості доказів щодо понесених судових витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру, копію акту надання правової допомоги та копію квитанції про сплату за надання правової допомоги на суму 3 000,00 грн.
З наданих документів вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу за: ознайомлення з оспорюванню постановою, наданням консультації, правовим аналізом судової практики, розроблення правової позиції та складання адміністративного позову.
Згідно частин 5-7 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником відповідача надано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу оскільки позивачем не доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим: сума витрат на професійну правничу допомогу не є спірмірною до санкції статті, яка застосовується постановою до відповідача, а також не обумовлена складністю категорії справи.. До того ж відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Представником позивача надано заперечення на клопотання, оскільки всі необхідні докази надано до суду.
Враховуючи викладене, предмет позову, складністю справи та часом адвоката, витраченим на виконання робіт, зазначених в акті виконаних робіт, що надано позивачем до суду, суд вважає необхідним вказані вимоги задовольнити, стягнувши на користь позивача витрати, понесені на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 243-246,286 КАС України, суд
позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 18.08.2021 № 211664 винесену державним інспектором з охорони навколишнього середовища Придніпровського округу Білим Олегом Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), до адміністративної відповідальності за статтею 82 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу.
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду з дня вручення повного рішення суду.
Повний текс рішення суду складено 28 грудня 2021 року
Суддя Н.Г.Середня