Справа № 640/8531/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №640/8531/21 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервісбуд" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервісбуд" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервісбуд" звернулося до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA100310/2021/000007/2 від 21.01.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що для підтвердження заявленої митної вартості товарів товариством були надані всі необхідні документи, проте висновки митного органу про наявність підстав для коригування митної вартості, ґрунтуються на неповному дослідженні наданих документів, в зв`язку із чим, рішення про коригування митної вартості товару підлягає скасуванню. Крім того, позивач вважає, що відповідачем не було доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності зазначених у поданих декларантом документах відомостей.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що надані декларантом документи для митного оформлення товарів містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості, зокрема, специфікація від 18.01.2021 року датована пізніше ніж складена проформа-інвойс від 17.12.2020 року та не містить умов оплати; прайс-лист від 05.01.2021 року наданий відправником товару не на дату проформи-інвойсу та рахунку-фактури, термін пропозиції прайс-листа 10 діб, тобто, до 15.01.2021 року; оплата за товар проведена раніше, а саме 17.12.2020 року, чим надано прайс-лист від виробника товару від 05.01.2021 року; специфікація від 18.01.2021 року №6 завірена печатками резидентів України, а не стороною договору купівлі-продажу (відправником товару).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 року в адміністративному позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 22.12.2021 року.

Розгляд апеляційної скарги 22.12.2021 року не відбувся з поважних причин.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм статті 309 КАС України, та призначити справу до розгляду на 24.12.2021 року.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.01.2021 року, декларантом ФОП ОСОБА_1 , що діяв від імені позивача, подано електронну митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100310/2021/401378 на товар - стінові сендвіч панелі з утеплювачем з мінеральної вати, з видимим замком, який позивач придбав для власних потреб, для будівництва складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Для визначення митної вартості, декларантом були надані наступні документи: контракт від 16.09.2020 року №5823/16.09.2020; інвойс від 18.01.2021 року №0112682, експортна декларація; специфікація від 18.01.2021 року №6; проформа-інвойс від 17.11.2020 року №20М002270; прайс-листи від б/н від 05.01.2021, платіжне доручення в іноземній валюті від 17.12.2020 року №7; договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 17.11.2020 року №17/11/2020; заявка №3 від 12.01.2021 року транспортування вантажу вантажним транспортом; довідка №1 від 19.01.2021 року на транспортні витрати по маршруту м.Пашкань (Румунія) - м.Вишневе (Україна); рахунок-фактура на транспортні витрати від 19.01.2021 року №СФ-0000005.

За результатами перевірки митної декларації та доданих документів, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості №UA100310/2021/000007/2, відповідно до якого, загальна сума митних платежів складає 13832 евро 11 євроцентів, проти розрахованої декларантом вартості у розмірі 7123 евро 64 євроценти.

Не погоджуючись з вказаними вище діями відповідача та прийнятим рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються положеннями Митного кодексу України (далі - МК України).

Згідно із статтею 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно до статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

Відповідно до статтей 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України, передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частиною 5 статті 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до статті 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 5 статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1, 2 статті 53 МК України, слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» 15.02.2011 року №3018-VI, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина третя статті 53 МК України).

Крім цього, відповідно до частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України, та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31.03.2015 року №21-53а15 та №21-127а15.

У спірному рішенні Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 21.01.2021 року №UA100310/2021/000007/2 зазначено про неможливість визначення митної вартості товарів за поданими документами за першим (основним) методом, оскільки подані декларантом документи містять суттєві розбіжності та не підтверджують числових значень митної вартості.

ТОВ "Компанія "Сервісбуд", на підтвердження заявленої митної вартості товару, надало відповідачу копії наступних документів: контракт №5823/16.09.2020 від 16.09.2020 року; інвойс №0112682 від 18.01.2021 року, експортна декларація; специфікація №6 від 18.01.2021 року; проформа-інвойс №20М002270 від 17.12.2020 року; прайс-листи від б/н від 05.01.2021 року, платіжне доручення в іноземній валюті №7 від 17.12.2020 року; договір на транспортно-експедиторське обслуговування №17/11/2020 від 17.11.2020 року; заявка №3 від 12.01.2021 року транспортування вантажу вантажним транспортом; довідка №1 від 19.01.2021 року на транспортні витрати по маршруту м.Пашкань (Румунія) - м.Вишневе (Україна); рахунок-фактура на транспортні витрати №СФ-0000005 від 19.01.2021 року.

В оскаржуваному рішенні вказано, що відповідно до специфікації від 18.01.2021 року №6, яка є невідємною частиною зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 16.09.2020 року №5823/16.09.2020, яка містить числові значення складових митної вартості товару, вона датована пізніше ніж складена проформа-інвойс від 17.12.2020 року №20М002270 та не містить умов оплати.

Колегія суддів зазначає що наведені доводи відповідача по даному факту підтверджуються матеріалами справи та є обгрунтованими.

В зазначеному рішенні відповідач вказує, що прайс-лист від 05.01.2021 року №б/н виданий відправником товару не станом на дату проформи інвойсу - 17.12.2020 року, а термін пропозиції прайс-листа в ньому вказаний 10 діб, тобто, до 15.01.2021 року, а положення пункту 2 контракту від 16.09.2020 року вказують процедуру формування ціни та замовлення товару.

На обґрунтування вказаного пункту апелянтом не надано жодних додаткових угод до контракту, якими було б змінено умови пункту 2 контракту, як і не було надано апелянтом умотивованих пояснень вказаному факту.

Щодо доводів відповідача про відсутність перекладу українською мовою експортної декларації країни відправлення, згідно вимог статті 254 МК України, колегія суддів зауважує, що апелянт не надав жодних пояснень та спростувань даному твердженню Київської митниці Держмитслужби.

Згідно специфікації від 18.01.2021 року №6, яка є невід`ємною частиною контракту, та яка містить основні числові значення по товару, та яка була подана відповідачу із завіренням печатками резидентів України «АПТТ Трейд ЛТД» та «Компанія «Сервісбуд», а не відправником товару, хоча до позовної заяви було додану специфікацію з печатками обох сторін контракту.

Колегія суддів зауважує, що згідно декларації країни відправлення від 18.01.2021 року №21ROIS2700E0002772, вказана зовсім інша специфікація від 18.01.2021 року №266. По даному пункту апелянт також не надав пояснення даному факту.

Згідно банківського платіжного доручення від 17.12.2020 року №7, оплата за товар проведена раніше - 17.12.2020 року, чим надано продавцем прайс-лист (прейскурант) від виробника товару - 05.01.2021 року.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності спірного рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товару №UA100310/2021/000007/2 від 21.01.2021 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 308, 311, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервісбуд" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко