Справа № 480/1938/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р.Справа № 480/1938/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.05.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми по справі № 480/1938/21

за позовом ОСОБА_1

до Сумської обласної прокуратури

про визнання дій протиправними та стягнення грошового коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії Сумської обласної прокуратури, щодо стягнення (утримання) із працівника ОСОБА_1 , частини заробітної плати в сумі 12 815,74 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень;

- стягнути з Сумської обласної прокуратури незаконно утримані грошові кошти в сумі 12815,74 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень на користь позивача ОСОБА_1 .

Рішенням Сумського окружного адміністративного від 17.05.2021 у справі №480/1938/21 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та стягнення грошових коштів відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, порушення правил безпосередності дослідження доказів, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам, неврахуванням положень матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року у справі № 480/1938/21 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Позивача у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції помилково визнав самостійні дії по поверненню грошових коштів у сумі позовних вимог на рахунок відповідача як єдину підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, а також не дослідив належним чином додані сторонами документи.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому погодився із висновками суду першої інстанції та наполягав, що Сумською обласною прокуратурою не вчинялися дії щодо стягнення або утримання з ОСОБА_1 частини заробітної плати в сумі 12815,74 грн, оскільки в листі Сумської обласної прокуратури лише повідомлялося про надлишково сплачену йому суму, та висловлено прохання терміново повернути виплачені кошти в цій сумі на рахунок Сумської обласної прокуратури.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з 20.01.2017, спочатку на посаді прокурора Великописарівського відділу Охтирської місцевої прокуратури, а з 29.01.2018 на посаді прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури.

18.08.2019 позивач отримав травму у вигляді перелому руки, внаслідок чого знаходився на лікарняному з 18.08.2019 по 18.10.2019, що підтверджується листками тимчасової непрацездатності: серії АДЧ №127479 та серії АДЧ №127437.

На підставі листків з тимчасової непрацездатності позивачу була виплачена допомога з тимчасової непрацездатності з розрахунку 100% середньої заробітної плати.

22.12.2020 на адресу ОСОБА_1 , Сумською обласною прокуратурою був направлений лист, яким позивача повідомлено про те, що під час оплати листків тимчасової непрацездатності у зв`язку з неточними даними щодо страхового стажу позивача невірно було визначено відсоток нарахування матеріального забезпечення у розмірі 100%, внаслідок чого надлишково сплачено за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності допомогу у розмірі 12815,74грн. Після уточнення страхового стажу, відсоток визначення розміру нарахування допомоги з тимчасової непрацездатності становить 70%.

Зважаючи на вищевикладене Сумська обласна прокуратура просила терміново повернути зайво виплачені кошти в сумі 12815,74грн. на рахунок Сумської обласної прокуратури.

ОСОБА_1 пристав на прохання Сумської обласної прокуратури та 24.12.2020 через ПриватБанк перерахував кошти в сумі 12815,74грн. на відповідний рахунок Сумської обласної прокуратури.

24.12.2020 позивач був звільнений з органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Вважаючи дії Сумської обласної прокуратури щодо «стягнення (утримання) з нього частини заробітної плати в сумі 12815,74грн.», ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії щодо стягнення (утримання) частини заробітної плати в сумі 12875,74 грн з позивача з боку відповідача не вчинялися.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів на підставі листків з тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 була виплачена допомога з тимчасової непрацездатності у період з 18.08.2019 по 18.10.2019 з розрахунку 100% середньої заробітної плати. 22.12.2020 Сумською обласною прокуратурою був направлений лист ОСОБА_1 , у якому було зазначено помилкове нарахування 100% матеріального забезпечення замість 70% у зв`язку з неточними даними щодо страхового стажу та прохання терміново повернути зайво виплачені кошти. 24.12.2020 року ОСОБА_1 перерахував зазначену у листі суми на рахунок Сумської обласної прокуратури.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 №16/98-ВР (далі по тексту - Закон №16/98-ВР) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV (далі - Закон №1105-ХІV), який набрав чинності 01.01.2015.

Статтями першими Законів № 16/98-ВР і № 1105-ХІV передбачено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом (ст. 4 Закону № 1105-ХІV).

Відповідно до ст.11 Закону № 1105-ХІV одним із джерел формування коштів фонду є страхові внески страхувальників та застрахованих осіб, а одним із видів соціального страхування є страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

До суб`єктів соціального страхування відносяться застраховані особи, члени їх сімей або інші особи у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик.

За приписами ст. 12 Закону № 1105-XIV страховими внесками є кошти відрахувань на окремі види загальнообов`язкового державного соціального страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», кошти, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Саме за рахунок цих коштів повинна бути забезпечена виплата застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 3 Закону № 1105-XIV визначено, що одним із принципів соціального страхування є диференціація розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах:

- 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років;

- 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п`яти років;

- 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п`яти до восьми років;

- 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад 8 років.

Отже, розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності залежить від розміру страхового стажу.

Згідно із ст. 9 Закону № 16/98-ВР, ст. ст. 1, 21 Закону № 1105-XIV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає державному соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування, у тому числі у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», формує та веде Пенсійний фонд України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, у період проходження ОСОБА_1 служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, визначався Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженою наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 №222 (далі - Інструкція №222), який, у свою чергу був виданий відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Розділом 13 Інструкції № 222 визначено порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби за час хвороби.

Так, відповідно до пункту 1.20 Інструкції грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу, які утримуються за рахунок коштів державного бюджету, виплачується в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого для бюджетних органів і установ у кошторисах або планах використання бюджетних коштів.

Таким чином відповідач зазначає, що особи, які проходили службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України не мали права на отримання допомоги в зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності), оскільки забезпечувалися відповідним грошовим забезпеченням за рахунок коштів державного бюджету в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого для відповідних бюджетних органів і установ.

З урахуванням викладеного, служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (ДКВС) прирівнювалася до військової служби, а службові особи ДКВС - до військовослужбовців.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 №2240-ІІІ (далі Закон № 2240-ІІІ), що діяв до набрання чинності Законом № 1105-ХІV (до 01.01.2015), зарахування до страхового стажу періодів проходження військової служби передбачено не було, оскільки згідно зі ст. 6 цього Закону військовослужбовці не були віднесені до категорії осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, і страхові внески з грошового забезпечення цих осіб до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не сплачувалися.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2240-ІІІ страховий стаж визначено аналогічним чином як і в ст. 21 Закону № 1105-ХІV. При цьому, обов`язковою умовою зарахування даного страхового стажу є щомісячна сплата особою та роботодавцем або нею страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Тому, на думку Сумської обласної прокуратури, за листками тимчасової непрацездатності серії АДЧ № 127437 від 19.08.2019 і серії АДЧ № 127479 від 17.09.2019, наданими ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області та прийнятими комісією із соціального страхування рішень про призначення йому допомоги з тимчасової непрацездатності за вищевказаними листками тимчасової непрацездатності (протоколи засідань комісії № 26 від 20.09.2019, №30 від 24.10.2019) до страхового стажу ОСОБА_1 безпідставно був зарахований період проходження ним служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (ДКВС) з 01.06.2012 до 09.12.2016 та за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позивачу сплачені кошти у вигляді допомоги з тимчасової непрацездатності, з розрахунку 100 % середньої заробітної плати.

Факт невірного обрахування розміру страхового стажу, а внаслідок цього завищення розміру допомоги з тимчасової непрацездатності за листком тимчасової непрацездатності, був виявлений відповідачем при підготовці документів на виплату допомоги з тимчасової непрацездатності за листком тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.02.2020, при цьому Фондом соціального страхування України в Сумській області була повернута (не прийнята) вищевказана заява-розрахунок на фінансування оплати листка тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 № 798526, для уточнення страхового стажу останнього та відсотку нарахування допомоги з тимчасової непрацездатності.

Після з`ясування невірного обрахування розміру страхового стажу Сумською обласною прокуратурою 22.12.2021 було надіслано лист із пояснення помилки в завищенні розміру допомоги з тимчасової непрацездатності за листком тимчасової непрацездатності та проханням повернути помилково нараховані кошти в сумі 12815,74 грн..

Позивач добровільно здійснив перерахунок зазначеної суми, вказавши призначення платежу «Повернення надлишково перерахованого матеріального забезпечення по тимчасовій працездатності» на вказані у листі реквізити Сумської обласної прокуратури.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача повернуті ним кошти у розмірі 12815,74 грн.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином підставою для захисту порушених прав особи є вчинення суб`єктом владних повноважень будь-яких дій, допущення бездіяльності або прийняття незаконного рішення.

Судом встановлено, що Сумською обласною прокуратурою не вчинялися дії щодо стягнення чи утримання з ОСОБА_1 частини заробітної плати в сумі 12815,74 грн., оскільки в листі Сумської обласної прокуратури від 22.12.2020, адресованого ОСОБА_1 , лише повідомлялося про надлишково сплачену йому суму у розмірі 12815,74 грн., та висловлено прохання терміново повернути зайво виплачені кошти в сумі 12815,74 грн. на рахунок Сумської обласної прокуратури.

Отримавши вказаного листа, ОСОБА_1 самостійно у добровільному порядку перерахував кошти в сумі 12815,74 грн. на рахунок Сумської обласної прокуратури, що підтверджується відповідним банківським документом та поясненнями самого позивача.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив, що після перахування коштів відповідачеві з вимогою про повернення цих коштів або донарахування виплати за вказаним листком тимчасової непрацездатності після добровільного повернення не звертався, та відповідно до рішення про відмову в задоволенні такої вимоги не приймалося.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними дій Сумської обласної прокуратури. щодо стягнення (утримання) з позивача частини заробітної плати в сумі 12815,74 грн. та стягнення з Сумської обласної прокуратури на користь позивача незаконно утримані грошових коштів в сумі 12815,74 грн.

Доводи апеляційної скарги про наявності у позивача права на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100% колегія суддів вважає безпідставними, оскільки питання щодо правильності обчислення вказаної допомоги не є предметом позову.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для визнання протиправними дії Сумської обласної прокуратури, щодо стягнення (утримання) із працівника ОСОБА_1 , частини заробітної плати в сумі 12 815,74 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень, а також щодо стягнення з Сумської обласної прокуратури незаконно утриманих грошових коштів в сумі 12815,74 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при винесенні рішення по справі Сумського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року по справі №480/1938/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі №480/1938/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 23.12.2021 року