Справа № 300/4677/21
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" грудня 2021 р. справа № 300/4677/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання - Заречної В.К.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1
до відповідача: Головного управління ДФС в Івано-Франківській області
про визнання протиправним та скасування наказу від 28.07.2021, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ), 30.08.2021 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі також відповідач, ГУ ДФС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування наказу від 28.07.2021, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 28.07.2021 №90-о його звільнено з посади начальника управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на підставі ч.2 ст. 86 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ст. 36 КУпАП. Про існування даного наказу позивач довідався 29.07.2021 при виході з відпустки на роботу. Вважає оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнятий без його активного свідомого волевиявлення у вигляді особистого наполягання на звільненні з роботи за угодою сторін, оскільки заява написана під наполегливим тиском суб`єкта призначення, із звільненням на підставі ч. 2 ст. 86 КЗпП через 23 календарні дні після подання заяви, тобто поза межами передбаченого цією нормою двотижневого строку, без жодного повідомлення позивача роботодавцем про надання зворотної взаємної згоди на його звільнення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 відкрито загальне позовне провадження в даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 30-31).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який разом із відповідними доказами надійшли на адресу суду 27.09.2021 (а.с.38-45). Відповідач у відзиві не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 28.07.2021, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. У задоволенні позову просить відмовити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 62-63).
Протокольною ухвалою суду від 12.10.2021 клопотання позивача про виклик свідків задоволено частково, викликано в судове засідання у якості свідка завідувача сектору кадрового забезпечення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_2
ОСОБА_2 за викликом суду в якості свідка на судові засідання не з`являлася.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 застосовано до ОСОБА_2 завідувача сектору кадрового забезпечення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (місце роботи) привід, однак згідно рапорту дільничого офіцера поліції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області зазначений привід не виконано, оскільки ОСОБА_2 звільнена із займаної посади на підставі наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 25.11.2021 №159-о (а.с. 96-97, 111-112).
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та письмових доказах, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за відсутності представника відповідача на адресу суду не надходило.
Згідно з частиною 1 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливості розгляду даної адміністративної справи за такої явки представника відповідача.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, відзив на позов, додаткові письмові пояснення, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено таке.
Частина 1 статті 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Судом встановлено, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 у справі №809/1579/16, яке набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 (а.с.101) наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 06.07.2021 №77-о "Про поновлення ОСОБА_1 " скасовано накази Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 31.10.2016 №324-о та від 10.11.2016 №337-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області з 11.11.2016.
ОСОБА_1 , 06.07.2021 з`явився до ГУ ДФС в Івано-Франківській області та ознайомився з вищезазначеним наказом щодо поновлення його на роботі. Того ж дня, після ознайомлення із наказом, позивач подав власноручно написану заяву про звільнення з роботи за угодою сторін з 29.07.2021 (а.с. 42).
Відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VII із внесеними змінами і доповненнями, пункту 1 статті 36 КЗпП України наказом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №90-о від 28.07.2021 ОСОБА_1 29 липня 2021 звільненео з посади начальника управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за угодою сторін з припиненням державної служби (а.с.43).
З позивачем проведено розрахунок при звільненні.
З наказом про звільнення позивач ознайомився 29.07.2021, про що свідчить його підпис. Однак, в день ознайомлення з наказом про звільнення, перед отриманням даного наказу, позивачем надано у підрозділі персоналу ОСОБА_2 і Кушнір заяву про відкликання раніше поданої (06.07.2021) ним заяви про звільнення за угодою сторін (а.с. 58).
Позивач вважає вищезазначений наказ протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, які виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходження та припинення регулює Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VII, яким визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Згідно статті 5 Закону України "Про державну службу" відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Пунктом третім частини першої статті 83 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба припиняється: за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.
Частиною другою статті 86 Закону України "Про державну службу" передбачено, що державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.
Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 Кодексу Законів про працю України передбачено укладення трудового договору, як правило, в письмовій формі.
Згідно пункту першого статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, крім іншого, угода сторін.
У відповідності до пункту 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
Це означає, що звільнення позивача на підставі пункту першого статті 36 КЗпП України могло відбутися лише за умови досягнення між сторонами згоди щодо всіх суттєвих умов припинення трудового договору та забезпечення відповідачем всіх прав працівника.
З аналізу змісту пункту першого статті 36 КЗпП України випливає, що для звільнення на такій підставі необхідно волевиявлення сторін трудового договору. Зазначена норма передбачає, що бажання розірвати трудовий договір є добровільним та взаємним, заснованим саме на угоді сторін трудового договору. Оскільки трудовий договір - це угода, яка укладається роботодавцем і працівником з метою визначення змісту трудових правовідносин, то і припиненням, відповідно до пункту першого статті 36 КЗпП України є саме угода, що досягається між роботодавцем і працівником. При чому така угода не обов`язково має бути письмовою, так само як і угода про укладення трудового контракту.
При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення договору за пунктом першим статті 36 КЗпП України договір припиняється в строк, визначений сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 06.07.2021 звернувся до відповідача із заявою про звільнення за згодою сторін з 29.07.2021 (а.с. 42).
У зв`язку з поданням заяви та відповідно до наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 06.07.2021 №89-в ОСОБА_1 надано щорічну відпустку з 07.07.2021 по 28.07.2021.
29.07.2021 після закінчення відпустки позивач прибув на робоче місце. У кабінеті сектору роботи з персоналом ОСОБА_1 ознайомився із наказом про звільнення від 28.07.2021 №90-о та отримав трудову книжку, про що зроблено відмітку в журналі обліку трудових книжок.
Крім того, як встановлено судом з пояснень позивача та поданої ним стенограми розмови з працівниками ДФС в Івано-Франківській області, позивач 29.07.2021 звернувся з заявою про відкликання раніше поданої ним заяви про звільнення, надавши таку у підрозділ персоналу.
Суд звертає увагу на те, що згідно ухвали судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 15 жовтня 2003 року, при припиненні трудового договору за угодою сторін, на відміну від звільнення працівника за власним бажанням, можливості відкликання працівником заяви про звільнення не передбачено.
Тобто, анулювати домовленість про відкликання заяви про звільнення за згодою сторін можливо лише за взаємною згодою на це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 25 лютого 2004 року.
Судом також враховано, що припинення (як і продовження дії) трудового договору згідно пункту першого статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) може мати місце лише при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. З огляду на що, хоча і позивач виявив бажання працювати далі на займаній посаді, зі сторони ГУ ДФС в Івано-Франківській області такої згоди на продовження трудових відносин не було. Право на відмову в односторонньому порядку від угоди про звільнення за згодою сторін чинним законодавством не передбачено.
Суд наголошує на тому, що трудовий договір припинений за угодою сторін не слід ототожнювати із звільненням з ініціативи працівника згідно статті 38 КЗпП України, тому можливість як продовження роботи протягом двох тижнів, так і відкликання працівником заяви про звільнення законом не передбачена.
Правова позиція по спірним правовідносинам відповідає судовій практиці Верховного Суду (справа №810/4028/16 від 11.04.2018 року).
Покликання позивача з приводу психологічного тиску не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом.
Що стосується посилань позивача на те, що резолюцію "До наказу" на його заяві про звільнення проставлено невідомою особою, то суд зазначає, що у відповідності до наказу Державної фіскальної служби України від 17.06.2021 №162-в покладено тимчасове виконання обов`язків начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, на час відпустки ОСОБА_3 у період з 22 червня по 25 червня 2021 року та з 05 липня по 18 липня 2021 року, на заступника начальника Головного управління - начальника Управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, підполковника податкової міліції ОСОБА_4 (а.с. 106).
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На думку суду, відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного наказу №90-о від 28.07.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про державну службу" та пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін з 29.07.2021, тому підстави для визнання його незаконним та поновлення позивача на посаді відсутні.
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про правомірність наказу про звільнення ОСОБА_1 , то позовні вимоги про поновлення на попередній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.
Підсумовуючи викладене, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Микитюк Р.В.

Рішення складене в повному обсязі 28 грудня 2021 р.