Справа № 640/5665/21
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Київ № 640/5665/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»

про визнання дій протиправними та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача з відкриття виконавчого провадження № 64209083 від 19 січня 2021 року за виконавчим написом № 5980, виданим 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В.; визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 64209083 від 19 січня 2021 року, винесену відповідачем; стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Фесик Марії Олексіївни щодо відкриття виконавчого провадження № 64209083 є безпідставним, а постанова про відкриття виконавчого провадження від 19 лютого 2021 року протиправна та така, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та залучено до участі у розгляді справи в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс».

Копія ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2021 року отримана відповідачем, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року повторно витребувано від Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни належним чином завіреної копії матеріалів виконавчого провадження № 64209083.

Станом на час розгляду справи, відповідачем не надіслано до суду належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 64209083.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни від 19 січня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64209083 з примусового виконання виконавчого напису № 5980, вчиненого 14 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Т.В., стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» (, місцезнаходження: 03056, м. Київ, пров. Ковальський, буд. № 19, офіс № 147, IBAN НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) (надалі - стягувач) заборгованості, що виникла за кредитним договором №06/MK/АП27/2008-840 від 05 лютого 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами (надалі - «Кредитний договір»), який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Надра», (правонаступник: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») , та ОСОБА_1 (надалі - боржник), ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце роботи - невідоме. Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Комерційний банк «Надра» () за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» () на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами від 26 серпня 2020 року. Строк платежу по кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 26 серпня 2020 року по 22 жовтня 2020 року. Сума заборгованості складається: з суми заборгованості за кредитом 342 981 (триста сорок дві тисячі дев`ятсот вісімдесят одна) грн. 52 коп.; суми заборгованості за відсотками за користуванням кредиту- 398 700 (триста дев`яносто вісім тисяч сімсот) грн. 82 коп., суми заборгованості за комісіями: 0 (нуль) гривень 00 копійок.; суми заборгованості за штрафними санкціями - 0 (нуль) гривень 00 копійок, суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 (триста) гривень 00 копійок. Загальна сума заборгованості становить: 741 982 (сімсот сорок одна тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 34 коп.

Одночасно із постановою від 19 січня 2021 року № 64209083 відповідачем прийнято постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також накладено арешт на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Крім того, 20 січня 2021 року відповідачем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на транспортний засіб марки Volkswagen, модель Golf Trendline 1/6 Benzin 5-Gang, 2007 року випуску, червоного кольору, № шасі/кузова: НОМЕР_3 , ДНЗ: НОМЕР_4 , якою передачу майна на зберігання іншому зберігачу.

Незгода позивача із вказаною постановою від 19 січня 2021 року № 64209083 зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Так, спеціальним нормативним актом з питань виконання судового рішення є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), яким врегульовані питання щодо порядку, умов та підстав здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIIІ визначено вимоги до виконавчого документа.

Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIIІ встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 5 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання установлений частиною 4 статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Інших підстав для повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ не передбачає.

Згідно з частиною 3 статті 5 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження його майна розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження для їх виконання, якщо не виявлено жодної з передбачених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження.

Слід зазначити, що Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5).

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначає розділ ІІІ Інструкції № 512/5.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 3 розділу III Інструкції № 512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною 4 статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У разі виконання рішення майнового характеру в постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника за встановленою формою (додатки 1, 2) протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження та попереджає його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (абзаци 1, 2 пункту 5).

Аналіз наведених положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та Інструкції № 512/5 дає підстави для висновку, що у разі отримання приватним виконавцем заяви про примусове виконання рішення та відповідного виконавчого документу, за відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання, виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження. При цьому, законодавством покладено на виконавця обов`язки щодо перевірки відповідності виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 частини 1 статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII. Втім, виконавця не наділено повноваженнями щодо перевірки правомірності видачі тим чи іншим органом виконавчого документу, зокрема вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Дослідивши наявні в Автоматизованій системі виконавчого провадження відомості по виконавчому провадженню № 64209083 судом встановлено, що представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» направлено до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни заяву від 19 січня 2021 року про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. від 04 грудня 2020 року № 5980, до якої додано оригінал вказаного виконавчого напису та довіреність на представника заявника.

Стосовно доводів позивача про підписання заяви про відкриття виконавчого провадження, на його думку, неуповноваженою особою, суд зазначає, що заява підписана представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» Бабич Є.В., права на підписання якої встановлені в довіреності, яка додана до заяви.

Таким чином, вказана постанова прийнята відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни, з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а позовна заява ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії відповідача з відкриття виконавчого провадження № 64209083 від 19 січня 2021 року за виконавчим написом № 5980, виданим 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64209083 від 19 січня 2021 року, суд зазначає наступне.

З Автоматизованій системі виконавчого провадження вбачається, що Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни 28 квітня 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження підлягає закінченню.

Відповідно до частини 7 статті 27 вказаного Закону у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Зважаючи на викладене та враховуючи що обґрунтування позивача не знайшло підтвердження під час розгляду справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено наявності правових підстав для визнання неправомірними дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя А.І. Кузьменко