Справа № 640/23821/21
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Київ № 640/23821/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Державна служба України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни при винесенні постанови від 26 липня 2021 року ВП № 66073845 про накладення на Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (боржник) штрафу на користь держави у розмірі 5 100 грн за невиконання без поважних причин боржником рішення (виконавчого листа № 640/33154/20, виданого 17 червня 2021 року Окружним адміністративним судом м. Києва; стягувач - ОСОБА_1 ) про: допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області з 12 грудня 2020 року, та, відповідно, скасувати постанову про накладення штрафу від 26 липня 2021 року у ВП № 66073845.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не перевіривши вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 липня 2021 № 66073845 провів перевірку виконання боржником рішення. За твердженнями позивача, у відділу не було підстав для висновку, що рішення суду не виконано без поважних причин, тому накладення штрафу не відповідає нормам Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки у зв`язку з тим, що позивачем не було виконано рішення суду в добровільному порядку державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника від 26 липня 2021 року ВП № 66073845, а тому, відповідач вважає, що підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній зауважив, що у виконавчому провадженні № 66073845 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснив свої повноваження передчасно та з порушенням частини 1 статті 28 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі виконавчого листа від 17 червня 2021 року, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва у справі № 640/33154/20, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною постановою від 14 липня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 66073845, якою допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області з 12 грудня 2020 року.

Постановою від 14 липня 2021 року ВП № 66073845 стягнуто з боржника Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів витрати виконавчого провадження у розмірі 271,47 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною від 26 липня 2021 року ВП № 66073845 за невиконання без поважних причин боржником рішення суду на позивача, який є боржником у виконавчому провадженні ВП № 66073845, накладено штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови протиправними, а оскаржувану постанову такою, що суперечать положенням Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Так, спеціальним нормативним актом з питань виконання судового рішення є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), яким врегульовані питання щодо порядку, умов та підстав здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 4 статті 19 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Суд зазначає, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу, проте постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте, не зробив цього.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Суд зауважує, що «поважність причин» це оціночне поняття.

Поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта трудових правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта трудових правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

Відповідно до статті 65 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною постановою від 14 липня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 66073845.

Постанову від 14 липня 2021 року ВП № 66073845 супровідним листом від 14 липня 2021 року № 66073845/20.1/22 надіслано до Держпродспоживслужби засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 21 липня 2021 року № 124.

З матеріалів справи вбачається, що постанову від 14 липня 2021 року ВП № 66073845, надіслану супровідним листом від 14 липня 2021 року № 66073845/20.1/22, відповідач отримав 26 липня 2021 року, що підтверджується трекінгом поштового відправлення за № 124.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною від 26 липня 2021 року ВП № 66073845 накладено на Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів штраф на користь держави у розмірі 5 100 грн. за невиконання без поважних причин боржником рішення про допуск до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області з 12 грудня 2020 року.

Відповідно абзацу 1, 3 частини 1 статті 28 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини 9 статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою передбачено можливість добровільного виконання вимог виконавчого документа.

Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 554/13475/15-ц та від 24 грудня 2019 року у справі № 755/17573/13-ц.

Таким чином, судом встановлено, що державний виконавець перед тим, як прийняти оскаржувану постанову про накладення штрафу, не перевірив факт отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та наклав на останнього штрафні санкції.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження докази щодо надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 липня 2021 року ВП № 66073845 на адресу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів відсутні.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного та з урахуванням приписів норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо винесення постанови про накладення штрафу від 26 липня 2021 року у виконавчому провадженні ВП № 66073845.

За таких підстав позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 26 липня 2021 року ВП № 66073845 у розмірі 5 100,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем доведено наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правих підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином, враховуючи приписи частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає стягненню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів задовольнити.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни при винесенні постанови від 26 липня 2021 року про накладення штрафу на Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в розмірі 5 100 грн. у виконавчому провадженні ВП № 66073845.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни від 26 липня 2021 року про накладення штрафу, винесену у виконавчому провадженні ВП № 66073845.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя А.І. Кузьменко