Справа № 640/16597/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Київ № 640/16597/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить: зобов`язати вчини дії щодо виплати позивачу пенсії на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі №761/6750/14-а.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач за відсутності законодавчих підстав відмовляється виконувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі №761/6750/14-а.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача вказує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі №761/16750/14 задавлено апеляційну скаргу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, скасовано постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2014 року у вказаній справі, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 01 лютого 2009 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві розглянути питання щодо припинення позивачу пенсії з урахуванням вимог чинного законодавства України та прийняти з цього приводу відповідне рішення. В решті позовних вимог відмовлено. У зв`язку із викладеним, Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві прийнято рішення від 26 лютого 2015 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 . З урахуванням наведеного представник відповідача вказує, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі №761/6750/14-а виконана.

У відповіді на відзив позивач вказує, що рішення від 26 лютого 2015 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 є таким, що не має юридичної сили.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2007 року у справі №2-а-123/2007 задавлено позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №300 від 07 жовтня 1994 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого уповноваженого карного розшуку Поліського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого уповноваженого карного розшуку Поліського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, постанову в частині поновлення на посаді звернута до негайного виконання.

17 червня 2008 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві отримано подання про призначення пенсії позивачу від 20 травня 2008 року № 19/825 разом з іншим документами відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1.

Протоколом за пенсійною справою - (МВС) від 24 квітня 2008 року Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві призначило позивачу пенсію за вислугу років. При призначенні пенсії позивачеві за вислугу років Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві, у тому числі, враховувало постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2007 року у справі №2-а-123/2007, якою до вислуги років позивача зараховувався період із 1994 року до 2007 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2008 року скасовано постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2007 року у справі №2-а-123/2007 та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Листом від 28 січня 2009 року № 19/41 заступник начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві з проханням припинити виплату пенсії позивачу відповідно до рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2008 року.

27 січня 2009 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві скеровано до ОПЕРУ НУ Ощадбанку України по м. Києву та Київській області лист, у якому просило припинити з 01 лютого 2009 року виплату пенсії ОСОБА_1 та повернути пенсійний лист в зв`язку зі зміною вислуги років.

В подальшому постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі № 761/6750/14-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року та ухвалено у справі нову постанову, якою: визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 01 лютого 2009 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України розглянути питання щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог чинного законодавства України та прийняти з цього приводу відповідне рішення. В решті позовних вимог відмовлено. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі №761/6750/14а припинено позивачу виплату пенсії.

Вважаючи наявними підстави на отримання пенсії за вислугу років позивач звернувся з даним позовом до суду, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статтею 12 якого визначено, що пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку;

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей";

г) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які займали посади льотного складу та плаваючого складу підводних човнів Збройних Сил не менше 20 років, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Зберігається право на пенсію за вислугу років для осіб, які були звільнені зі служби до набрання чинності Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та мають вислугу 20 років, у разі їх призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та подальшим їх фактичним звільненням з такої служби або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Отже, підставою для призначення та виплати пенсії за вислуги років є наявність відповідної вислуги років.

Як зазначено вище, згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2008 року, постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2007 року - скасовано та водночас постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про поновлення на посаді - відмовлено. Вказане судове рішення є чинним.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача відсутня необхідна кількість вислуги років для призначення та виплати пенсії, оскільки внаслідок скасування постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2008 року постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2007 року, підстави для включення у відповідний стаж періоду із 1997 року до 2007 року, коли позивач не працював, відсутні.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі № 761/6750/14-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року та ухвалено у справі нову постанову наступного змісту: визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 01 лютого 2009 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України розглянути питання щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог чинного законодавства України та прийняти з цього приводу відповідне рішення. В решті позовних вимог відмовлено

Відповідно до пунктів 17, 18 постанови правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

З системного аналізу викладеного вбачається, що рішення про припинення виплати пенсії приймається саме у формі рішення.

Як зазначено вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі №761/6750/14а припинено позивачу виплату пенсії.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що прийнявши рішення про припинення позивачу виплати пенсії на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі №761/6750/14а відповідач діяв відповідно до згадуваних норм законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення», Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко