Справа № 240/10078/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10078/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

22 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 03.04.2020 №, №, №, рішення №, рішення №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 03.04.2020.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

14 грудня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки повноважний представник, якому доручено супроводжувати справу задіяний в іншому судовому засіданні.

Досліджуючи вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В той же час, будь яких належних та достатніх доказів поважності неможливості прибуття в судове засідання представника позивача до суду не надано, також, в клопотанні не обґрунтовано підстав необхідності відкладення судового засідання (бажання надати додаткові докази, пояснення, тощо), а відтак доводи заяви є необґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що вказані відповідачем у клопотання підстави для відкладення судового засідання, а саме знаходження представника у іншому судовому засіданні, не є тими поважними причинами, за яких необхідно відкласти розгляд справи.

При цьому суд враховує, що в матеріалах справи достатньо доказів для повного дослідження обставин справи та прийняття законного рішення у справі без участі сторін в порядку письмового провадження.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Житомирському управлінні Житомирської Державної податкової інспекції Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області з 24.11.2000. Основний вид діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

В період з 11.02.2020 по 24.02.2020 Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України в порядку, встановленому п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2019.

За наслідками перевірки складено акт №87/06-30-33-05/ НОМЕР_1 від 10.03.2020 .

Відповідно до висновків, викладених в акті перевірки, за її результатами встановлено порушення позивачем:

- пп.16.1.2, п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 77.10 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), п.2, п.5, п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 за №1686/24218 - відсутня Книга обліку доходів і витрат;

- пп.16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п.44.1 ст.44, п.177.2, пп.177.4.1 п.177.4, п.177.10 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2017 по 31.12.2019 занижено оподатковуваний дохід на загальну суму 26271 грн, в тому числі по періодах у 2017 році в сумі 3592 грн, у 2018 році 21179 грн, у 2019 році в сумі 1500 грн, завищено витрати безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, на загальну суму 153167 грн, в тому числі за 2017 рік - 105 952 грн, за 2018 рік - 47215 грн, що призвело до заниження в даному періоді чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 179438 грн, в тому числі по періодах за 2017 рік - 109544 грн, за 2018 рік - 68394 грн, за 2019 рік - 1500 грн, в результаті чого було занижено податок ні доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 32 298,84 грн, в тому числі: за 2017 рік - 19717,92 грн, за 2018 рік - 12310,92 грн, за 2019 рік - 270 грн;

- п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 та пп. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 ПК України встановлено несвоєчасну сплату ФОП ОСОБА_1 авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб за І-ІІІ квартал 2018 року, І - ІV квартал 2019 року на загальну суму 2 418 грн ;

- п.46.1 ст.46, п.51.1 ст.51, "б" п. 176.2, ст.176 ПК України та п.3.2, п.3.3, п.3.6 р.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і утриманого з них податку (форма №1- ДФ), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 (із змінами та доповненнями), встановлено подання податкового розрахунку (форми №1-ДФ), ФОП ОСОБА_1 з недостовірними відомостями під ознакою доходу «157», а саме за І - IV кварталах 2017,1 - IV кварталах 2018 та І - ІІІ кварталах 2019 не відображено відомості по ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 під ознакою доходу «157».;

- пп.168,1.4 п.168.1 ст.168, «а» п.176.2 ст.176 ПК України несвоєчасно перераховувався до бюджету податок на доходи фізичних осіб із виплаченої заробітної плати за перевіряємий період з 01.01.2017 по 31.12.2019;

- п. 181.1 .ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.4 п.183.10 ст.183, абз. «а» п.185.1, ст.185, абз. «а» п.186.1. ст.186, абз. «а» п. 187.1, ст. 187, п.188.1. ст.188, п.200.1. ст.200 ПК України до об`єкта оподаткування податком на додану вартість не включено вартість реалізованих товарів на загальну суму 986701 грн грн (без акцизного податку), в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість за період з 11.09.2018 по 31.12.2019 на загальну суму 197340 грн;

- п.1. ч.2 ст. 6, ч.8. ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464VІ несвоєчасно перераховано єдиний соціальний внесок із виплаченої заробітної плати за період з 01.01.2013 по 31.12.2019;

- п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ, а саме: несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб за 2011 рік та таблиці 1 Додатку 5 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями»;

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст,7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 22,00% (до 01.01.2016 в розмірі 34,7 %) на загальну суму 26934,16 грн в тому числі по періодах 2017 рік у сумі 19560,20 грн, 2018 рік у сумі 7373,96 грн;

- пп.214.1.4, п.214.1, ст.214 ПКУ занижено суму податкового зобов`язання з акцизного податку, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 184,11 грн в тому числі за лютий 2017 - року в сумі 11,11 грн, за травень 2017 року в сумі 173,00 грн;

- п.1176.2 ст.176 ПК України несвоєчасно перераховувався до бюджету військовий збір за період з 01.01.2017 по 31.12.2019;

- пп.162.1,1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.1 та - пп.1.2 п.16.1 підрозділу 10 розділу XX ПК України ФОП ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2017 по 31.12.2019 з чистого оподаткованого доходу на загальну суму 179438 грн;

- п.177.10 ст.177, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України встановлено, що ФОП ОСОБА_1 для проведення документальної планової виїзної перевірки не надано первинні документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), регістри податкового обліку, ведення яких передбачено законом, а також інші документи, які використовувались в податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхуванні, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

На підставі акта перевірки, за результатами виявлених порушень відповідачем 03.04.2020 прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 32298,84 грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 8074,71 грн (т.1 а.с.9);

- податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 197340 грн. та нараховано штрафну санкцію у розмірі 49335 грн (т.1 а.с.10);

- податкове повідомлення-рішення № згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з військового збору на суму 2691,57 грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 672,89 грн (т.1 а.с. 11);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), згідно з яким позивачу нараховано штраф в розмірі 10 % у сумі 3132,27 грн (т.1 а.с.13);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно з яким позивачу нараховано штрафну санкцію у розмірі 7342,85 грн (т.1 а.с.14);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, згідно з якою сума боргу позивача складає 26934,16 грн. (т.1 а.16).

Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення, рішення та вимогу протиправними, позивач звернувся до суду для їх сасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в даному випадку позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, тому колегія суддів надає оцінку апеляційній скарзі Головного управління ДПС у Житомирській області в частині задоволених позовних вимог.

Даючи оцінку доводам апелянта стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення № від 03.04.2020, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 32298,84 грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 8074,71 грн, колегія суддів зазначає настуне.

Податковим органом, під час встановлення правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності та відображеного в колонці 4 рядка 3 розділу І додатку Ф2 до річної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017-2019 роки «Сума одержаного доходу» в період з 01.01.2017 по 31.12.2019 встановлено його заниження на загальну суму 26271 грн, в тому числі по періодах: у 2017 році в сумі 3592 грн; у 2018 році 21179 грн; у 2019 році в сумі 1500 грн.

Відповідачем під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 отримала кошти 27.07.2017 від АТ «ДЖЕЙ ТІ ІНТЕРНЕШНЛ КОМПАНІ Україна» по рахунку № НОМЕР_2 в сумі 3000 грн за послуги із забезпечення наявності продукції, які не віднесено до валового доходу.

У 2017 році від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» відповідно до банківських виписок надійшли кошти в сумі 12592 грн за відшкодування витрат по утриманню ATM та за оренду приміщення під ATM за 2017 рік ФОП ОСОБА_1 в 2017 році віднесено до валового доходу 12000 грн.

Тому, контролюючим органом зроблено висновок, про те, що ФОП ОСОБА_1 до валового доходу не віднесено в 2017 році отримані кошти в сумі 592 грн від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» за відшкодування витрат по утриманню ATM та за оренду приміщення під ATM.

У 2018 році позивачу надійшло коштів відповідно до банківських виписок по рахунку № НОМЕР_2 UАН/980 AT КБ«Приватбанк» за оренду згідно з договором №б/н від 26.10.2016 в сумі 15179 грн. AT КБ«Приватбанк», які не віднесено до валового доходу. ФОП ОСОБА_1 отримала кошти 25.01.2018 та 27.07.2018 від АТ «ДЖЕЙ ТІ ІНТЕРНЕШНЛ КОМПАНІ Україна» відповідно до банківських виписок в сумі 6000 грн за послуги з забезпечення наявності продукції, які не віднесено до валового доходу.

В 2019 році надійшли кошти в сумі 1500 грн згідно з угодою від 07.09.2019 за послуги з забезпечення наявності продукції від ПП «ІМПЕРІАЛ ТОБАКО ЮКРЕЙН» код за відповідно до банківських виписок по рахунку № НОМЕР_2 UАН/980 АТ КБ «Приватбанк», які не віднесено до валового доходу.

Окрім того, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та відображених у колонках 5, 6, 7, 8 рядка 1 розділу І додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2019 роки «Вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю» встановлено їх завищення в період 01.01.2017 по 31.12.2019 на загальну суму 153167 грн в тому числі: за 2017 рік - 105952 грн, за 2018 рік - 47215 грн (а.с. 99-101, 102-103, 104-106, 107-108, 109-111, 112-113, 114-116, 117-118, 119-121, 122-123).

Загалом контролюючий орган дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 включено до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей по рядку 5 рядка 1 розділу І додатку Ф2 до річних податкових декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018, витрати не підтверджені первинними документами (видатковими накладними на придбання товарно-матеріальних цінностей), на загальну суму 153167 грн, в тому числі за 2017 рік - 105952 грн, за 2018 рік - 47215 грн.

З огляду на вказане, відповідачем за результатами перевірки загалом встановлено, що позивач занизив чистий оподаткований дохід за період з 2017 року по 2019 рік на загальну суму 179438 грн, в тому числі по періодах: за 2017 рік - 109544 грн; за 2018 рік - 68394 грн; за 2019 рік - 1500 грн, що у свою чергу призвело до заниження в період з 2017 року по 2019 рік податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 32298,84 грн, в тому числі: за 2017 рік - 19717,92 грн, за 2018 рік - 12310,92 грн; за 2019 рік - 270 грн (т.1 а.с. 26).

На підставі викладеного, встановлено, що позивачем занижено за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 22,00% на загальну суму 26934,16 грн, в тому числі по періодах 2017 рік - у сумі 19560,20 грн, 2018 рік - в сумі 7373,96 грн, що стало підставою для формування відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 03.04.2020, згідно з якою нарахована сума боргу складає 26934,16 грн.

Окрім того, у зв`язку з встановленими порушеннями щодо своєчасного не нарахування суми єдиного внеску, контролюючим органом прийнято рішення № від 03.04.2020 про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно з яким позивачу нараховано штрафну санкцію в сумі 7342,85 грн (т.1 а.с.14).

Суд зазначає, що згідно з ст.177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.3 ст.177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідачем під час перевірки встановлено, що обсяги роздрібної торгівлі позивача підакцизними товарами, які включені до складу доходу становлять: за 2017 рік - 608106 грн, за 2018 рік - 972129 грн., за 2019 рік - 837498 грн (а.с. 23 зворот).

Однак, як свідчать зміст акту перевірки та пояснення представника позивача, ФОП ОСОБА_1 помилково включено до складу доходу суми акцизного податку з реалізованих підакцизних товарів: за 2017 рік в розмірі 28957 грн, за 2018 рік в розмірі 46292 грн, за 2019 рік в розмірі 39881 грн.

З огляду на викладене, вказане порушення допущене також і перевіряючими, що призвело до необґрунтованого завищення суми одержаного доходу за результатами перевірки, окрім того, суд вказує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не наведено в акті перевірки відповідних детальних розрахунків оподатковуваного доходу на підтвердження своїх висновків, що унеможливлює їх підтвердження.

Щодо встановленого, контролюючим органом завищення ФОП ОСОБА_1 витрат, які не підтверджені первинними документами (видатковими накладними на придбання товарно-матеріальних цінностей) на загальну суму 153167 грн, в тому числі за 2017 рік - 105 952 грн, за 2018 рік - 47215 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4. п.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, шо перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), - витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця. зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп. 177.4.1-177.4.3 п. 177.4 ст.177 ПК України, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Також, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України визначено, що не включається до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання не крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 матеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПК України об`єктом є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формах) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

При цьому, оскільки виручкою фізичної особи-підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та не грошовій формі, то датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів, тобто застосовується касовий метод.

При цьому датою формування оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження компенсації за відвантажені товари, виконані роботи (надані послуги). Тобто в момент відвантаження товару або підписання акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) дохід не виникає. Таким чином, при визнанні доходу платник на загальній системі застосовує касовий метод.

Водночас витрати, безпосередньо пов`язані з такими доходами, підприємець може відобразити тільки після: 1) оплати таких витрат; 2) надходження грошових коштів або отримання компенсації в натуральній формі від покупця. Тобто, для визнання витрат повинні відбутися обидві ці події.

Звітним періодом для платника на загальній системі є календарний рік (п. 177.5 ПК України ). Тому отримані доходи і пов`язані з ними витрати, які понесені в різних місяцях, але впродовж одного календарного року, враховують у розрахунку чистого доходу за підсумками такого року.

У разі, коли підприємець у поточному році отримує виручку за товар, який був оплачений минулого року, такі витрати він враховує в зменшення чистого доходу поточного року, але за умови підтвердження відповідними документами, у тому числі про їх оплату, це стосується і залишків ТМЦ. які рахуються на початок перевіряємого періоду.

Таким чином, для визначення загального оподатковуваного доходу застосовується касовий метод, а при визначенні витрат враховуються тільки ті витрати, які пов`язані з отриманням доходу та підтвердженні відповідними документами про їх оплату.

Представник позивача в суді першої інстанції пояснив, що посадовими особами відповідача під час перевірки враховано не в повному розмірі витрати на оплату праці і нарахування на заробітну плату, а також інші витрати які включають витрати на оплату використаної електроенергії в магазині за місцем провадження господарської діяльності (роздрібної торгівлі).

Відповідно до змісту акту перевірки відповідачем підтверджені витрати позивача по сплаті за спожиту електроенергію за 2017 рік в розмірі 0,00 грн та за 2018 рік в розмірі 55837,00 грн (т.1 а.с.25 зворот)

На підтвердження понесених витрат за електроенергію, використану в 2017 - 2018 роках у власному приміщенні, в якому провадилась господарська діяльність (магазин за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем надано до суду копії письмових доказів щодо сплачених ФОП ОСОБА_1 коштів), а саме: договір з енергопостачальною компанією, рахунки про сплату електроенергії за місцем роздрібної торгівлі та квитанції про оплату електроенергії за 2017 рік у сумі розміром 63487,61 грн та за 2018 рік у сумі розміром 101789,56 грн (т.1 а.с. 124-135, 136-149, 172-193).

З огляду на викладене, на підставі поданих позивачем розрахункових документів, судом апеляційної інстанції встановлено, що витрати ФОП ОСОБА_1 на електроенергію за 2017 рік становили 63488,00 грн та за 2018 рік - 101789,00 грн.

У зв`язку з чим на переконання колегії суддів, вказане, в свою чергу свідчить про безпідставне заниження (неврахування) контролюючим органом витрат ФОП ОСОБА_1 на електроенергію за 2017 рік у розмірі 63488,00 грн та за 2018 рік у розмірі 45952,00 грн = (101789,00 грн - 55837,00грн).

Варто також зазначити, що відповідно до відомостей ФОП ОСОБА_1 на виплату заробітної плати за 2017 рік та податкового звіту за формою 1-ДФ витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату за 2017 рік загалом становлять 142335,00 грн (116664грн оплата праці + 25666 грн сплата єдиного соціального внеску), однак відповідачем враховано витрати лише в розмірі 88100,00 грн, а як наслідок не зараховано позивачу до витрат у 2017 році суму в розмірі 54235,00 грн = (142335,00 грн - 88100,00грн) (т.1. а.с.150-158, 159, 160-171).

Згідно з п.86.10 ст.86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Колегія суддів критично ставиться до доводів відповідача щодо ненадання відповідних документів в підтвердження сум неврахованих витрат під час перевірки,з огляду на слідуюче.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи містяться заперечення на акт перевірки від 10.03.2020 №87/06-30-33-05/ НОМЕР_1 , надані відповідачу 24.03.2020 разом з копіями документів, а саме: відомістю на виплату зарплати за 2017 рік на 12 арк, рахунком про сплату електроенергії за місцем роздрібної торгівлі за 2017 рік на 6 арк., квитанціями про сплату електроенергії за 2017 рік на 7 арк., рахунками про сплату електроенергії за місцем роздрібної торгівлі за 2018 рік на 9 арк., квитанціями про сплату електроенергії за 2018 рік на 12 арк (т.13 а.с.204-211)

Питання надання платниками податків документів врегульовано статтею 85 ПК України, пунктом 85.2 якої (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Як визначено пунктом 44.7 статті 44 ПК України, у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

При цьому, відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо платником податків подано в установленому порядку органу державної податкової служби заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Зміст вказаних норм свідчить про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки.

При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, й надсилає відповідні документи контролюючому органу до прийняття рішення за результатами такої - це є підставою для призначення позапланової перевірки.

Обставина порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, щодо надання після початку перевірки всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, не означає, що такий платник не має права додатково їх надати до прийняття відповідного рішення й, при цьому, не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, при прийнятті рішення, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові адміністративної справи №802/1069/13-а (№ К/9901/502/18).

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 № 727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745 (далі - Порядок № 727) факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п.5.1.2 «Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень», затверджених Наказом ДФС України 01 червня 2017 року № 396 (далі - Методичні рекомендації № 396), з метою забезпечення належної доказовості висновків за кожним відображеним в описовій частині акта (довідки) документальної перевірки фактом порушення в обов`язковому порядку необхідно:

а) чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, якими встановлено відповідні норми, що були порушені.

б) зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

в) при проведенні перевірки своєчасності, достовірності та повноти нарахування і сплати передбачених Кодексом податків та зборів зазначити встановлений безпосередній зв`язок (його відсутність) між виявленими порушеннями, показниками відповідних рядків податкових декларацій (звітів, розрахунків) та регістрами бухгалтерського обліку (первинними документами), які використовувались при проведенні перевірки суб`єктів господарювання.

У випадку якщо перевіркою можливо визначити конкретний первинний документ або обліковий регістр, невикористання, використання, або некоректне використання якого вплинуло на правильність визначення конкретних показників декларацій, акт (довідки) перевірки має містити посилання на такий первинний документ або обліковий регістр.

У разі якщо перевірка свідчить про неправильне визначення платником податків об`єктів оподаткування, але неможливо встановити конкретні причини відхилення та визначити конкретні документи, що необґрунтовано вплинули (не вплинули) на розмір відповідних задекларованих показників, в акті (довідці) перевірки робиться про це запис та здійснюється посилання на норми законодавства, які регулюють загальний порядок обчислення конкретного податку.

При цьому у матеріалах перевірки рекомендовано детально викласти розрахунки та матеріали, на підставі яких визначено об`єкти оподаткування, та відхилення обчислених таким чином об`єктів від задекларованих платником податків. Такі розрахунки мають бути законодавчо обґрунтованими.

г) зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та інші докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Податковий орган не довів на підставі належних і допустимих доказів заниження позивачем суми одержаного доходу. Неврахування відповідачем в повній сумі понесених позивачем витрат, сплата яких підтверджена належними розрахунковими документами та які є взаємозалежні з одержаним доходом, призвело до неправильного визначення суми чистого оподатковуваного доходу позивача, та як наслідок, прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 03.04.2020, що у свою чергу стало підставою для неправомірного нарахування позивачу суми боргу щодо сплати ЄСВ, військового збору та штрафних санкцій.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2020, податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2020, рішення № від 03.04.2020 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 03.04.2020 є протиправними та підлягають скасуванню.

Даючи оцінку доводам апелянта з приводу правомірності податкового повідомлення-рішення № від 03.04.2020 за яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 197340грн та нараховано штрафну санкцію у розмірі 49335 грн, колегія суддів вказує слідуюче.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з 11.09.2018 по 31.12.2019 контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подавала декларації з податку на додану вартість у зв`язку із не реєстрацією платником податку на додану вартість.

Відповідачем в акті перевірки вказано, що п. 181.1 .ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п. 183.4 п. 183.10 ст. 183, абз. «а» п. 185.1. ст. 185, абз. «а» п. 186.1. ст. 186. абз. «а» п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188. п.200.1. ст.200 ПКУ до об`єкта оподаткування податком на додану вартість не включено вартість реалізованих товарів на загальну суму 986701 грн. (без акцизного податку), в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість за період з 11.09.2018 по 31.12.2019 на загальну суму 197 340 грн, у т.ч. за жовтень 2018 року у сумі 13937 грн, за листопад 2018 року у сумі 7223 грн, за грудень 2017 року у сумі 11199 грн, за січень 2019 року у сумі 15461 грн, за лютий 2019 року у сумі 12995 грн, за березень 2019 року у сумі 26638 грн, за квітень 2019 року у сумі 19906 грн, за травень 2019 року у сумі 19170 грн, за червень 2019 року у сумі 24306 грн, за липень 2019 року у сумі 22113 грн, за серпень 2019 року у сумі 16880 грн, за вересень 2019 року у сумі 765 грн, за жовтень 2019 року у сумі 1109 грн, за листопад 2019 року у сумі 3923 грн, за грудень 2019 року у сумі 1715 грн (т.1 а.с. 39 та 39 зворот).

За висновком податкового органу в період з 01.09.2017 по 31.08.2018 підприємець перевищила граничну величину обсягу оподатковуваних операцій на 11909,52 грн та зобов`язана була відповідності до вимог п. 181.1 .ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п. 183.4, п. 183.10 ст.183, «а» п.202.1 ст.202 ПКУ, подати реєстраційну заяву та зареєструватись платником ПДВ до 10 вересня 2018 року, а дохід отриманий від реалізації товарів за період з 11.09.2018 по 31.12.2019 у розмірі 986701 грн (без акцизного податку) відобразити в податкових деклараціях з податку на додану вартість та сплатити за період з жовтня 2018 року по грудень 2019 року суму ПДВ в розмірі 197340 грн = (986701 грн х 20%).

Отже, спірні правовідносини виникли з приводу реєстрації позивача платником податку на додану вартість відповідно до умов, визначених у пункті 181.1 статті 181 ПК України, до 10 вересня 2018 року.

Відповідно до п. 181.1 ст.181 ПК України у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Відповідно до п. 183.1 ст.183 ПК України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Відповідно до п. 183.2 ст.183 ПК України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Відповідно до абз.5 п. 183.9 ст. 183 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями), у разі відсутності підстав для відмови у реєстрації особи як платника податку контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів після надходження реєстраційної заяви до контролюючого органу внести до реєстру платників податку запис про реєстрацію такої особи як платника податку з дня внесення запису до реєстру платників податку у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку або у разі реєстрації осіб, визначених в абзаці першому пункту 183.4, що відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, як перше число календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, на день подання реєстраційної заяви настало.

Відповідно до п.183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, зміст наведених законодавчих положень статей 181, 183 ПК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що у разі нарахування (сплати) особі протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, яка сукупно перевищує 1000000 грн (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).

При цьому застереження «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти як необхідність вирахування суми цього податку із загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг; в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та не пов`язані з жодним іншим таким податком, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2020 року у справі №815/2297/15 та від 16 липня 2020 року у справі №810/5229/15.

Відповідно до змісту акту перевірки, встановлений контролюючим органом обсяг отриманих позивачем доходів від реалізованої продукції за останні 12 місяців за період з 01.09.2017 по 31.08.2018 без акцизного податку складає 1011909,52 грн = (1060 525,86 грн - 48619,34 грн) (т.1 а.с.38).

Всупереч змісту наведеної норми пункту 181.1 статті 181 ПК України та закріпленому застереженні щодо визначення загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, без урахування податку на додану вартість, відповідачем визначено вказану суму 1011909,52 грн без вирахування суми податку на додану вартість.

Дослідивши матеріали справи та докази, які в них містяться, а саме видаткові накладні на придбання товарів за період з 2017 року по серпень 2019 року, фіскальні чеки на оплату, платіжних доручень та товарно- транспортні накладні за вказаний період, судом встановлено, що придбані ФОП ОСОБА_1 товари реалізовувались позивачем з врахуванням суми податку на додану вартість (т.1 а.с. 201- 250, т.2 а.с.1-250, т.3 а.с. 1-250, т.4 а.с.1-250, т.5 а.с. 1-250, т.6 а.с. 1-250, т.7 а.с. 1-250, т.8 а.с. 1-250, т.9 а.с.1-250, т.10 а.с. 1-250, т.11 а.с. 1-250, т.12 а.с. 1-250, т.13 а.с. 1-185).

З огляду на вказане, обсяги продажу 1011909,52 грн, визначені відповідачем, містять податок на додану вартість у розмірі 168 651,59 грн (1011909,52 грн х 1/6), адже всі, без виключення, постачання товарів суб`єктами господарювання позивачу здійснювалися за цінами до яких був доданий податок на додану вартість, який складає 20% ціни товару. Позивач додавав власну націнку до ціни постачальників з урахуванням ПДВ в їх ціні, отже спірна сума обсягів продажу позивача містять суми ПДВ в загальному розмірі 168 651,59 грн.

За вирахуванням вказаної суми ПДВ з обсягу продажу сума від здійснення операцій з постачання товарів за період з 01.09.2017 по 31.08.2018 становить 843257,93 грн = (1011909,52 грн - 168651,59 грн) та не перевищує 1000000,00 законодавчо встановленої межі для обов`язкової реєстрації платником ПДВ.

Саме тому, у позивача, станом на вересень 2018 року, відсутній обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість та з 11.09.2018 нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, у зв`язку з чим на переконання колегії суддів податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2020 щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.