Справа № 932/8729/21
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я Справа № 932/8729/21

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Провадження № 2а/932/400/21

06 грудня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання постанови протиправною, її скасування та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просить визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 №693500 від 12.10.2021 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП протиправною, скасувати її та стягнути моральну шкоду.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 жовтня 2021 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень за ч. 1 ст. 122 КпАП України за те, що вона, 12.10.2021 року о 12 год. 05 хв. керуючи автомобілем Renault Megan д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на з`їзді з мосту по вул.Глінки в м.Дніпро, порушила вимоги п.1.1. дорожньої розмітки, а саме: виїхала на острівець безпеки, який розділяє транспортні потоки, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.. 122 КУпАП.

Позивач зазначила, що не згодна з таким рішенням інспектора УПП та вважає постанову протиправною та зазначає, що «острівець безпеки» не розділяє транспортні потоки, оскільки призначений виключно для наземних пішохідних переходів, крім того, при з`їзді з мосту по вул.Глінки у м.Дніпро відсутній будь-який острівець безпеки, у зв`язку з чим вона не могла на нього виїхати, а тому позивачка зазначає що в її діях не має складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, тому звернулася до суду із цим позовом.

Також позивачка зазначила, що оскільки УПП виконує функцію суду в деяких категоріях справ про адміністративні правопорушення, то повинні відповідати принципу «незалежного та безстороннього суду». Проте, працівниками відповідача факт вчинення нею правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП не доведено. Постанова не відповідає вимогам ст.ст. 251, 268, 280, 283 та 284 КУпАП, Конституції України. Оскаржувана постанова винесена не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню. Вищевказане протиправне рішення спричинило їй моральну шкоду, що виразилося в душевних переживаннях, а саме тяжкому сприйнятті інформації про вчинення нею протиправних дій та необхідності нести юридичну відповідальність у вигляді фінансової санкції, що потягло за собою почуття розпачу й зневіри у дотриманні зневіри режиму законності у державі, постійне психоемоційне напруження щодо питання відновлення порушених прав та справедливості, змушена була віднайти засоби відновлення порушених прав, що потребувало змін в її звичайному режимі життєдіяльності. Моральну шкоду вона оцінює у 3000 грн.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена адміністративна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

11.11.2021 року до суду представником відповідача був наданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що 12.10.2021 року інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 1 УПП Ковальовою І.Ю. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., в якій зазначено про те, що остання, керуючи автомобілем Renault Megan д.н.з. НОМЕР_1 в м.Дніпро по вул.Глінки, рухаючись на з`їзді з мосту порушила вимоги дорожньої розмітки 1.1., а саме виїхала на острівець безпеки, який розділяє транспортні потоки, чим порушила п.8.5.1. ПДР. Вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Законодавством України, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення. Отже, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, враховуючи той факт, що така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі, останнім було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», та в подальшому розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Щодо позовної вимоги про визнання постанови протиправною, представник відповідача зазначає наступне. КАС України містить норму, якою врегульовані особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності. З аналізу ст. 5 та ст. 286 КАС України вбачається, що під час вирішення судами справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, визнання постанови (інших рішень) про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною чинним законодавством не передбачено.

Щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідача зазначив, що розмір завданої шкоди (якщо таку дійсно завдано) і відповідно грошова компенсація за таку шкоду повинні бути якоюсь мірою співрозмірними та обґрунтованими. Розмір відшкодування повинен ґрунтуватись на певних доказах. Проте, будь-яких аргументованих доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб й заподіянням такої шкоди позивачем не надано. Просив відмовити в задоволенні позову.

29.11.2021року до суду позивачем були надані додаткові пояснення, в яких вона зазначає, що на відміну від відзова відповідача, в оскаржуваній постанові ані слова не сказано про порушення п.8.5.1 ПДР. Відповідачем у відзові знову не надано пояснень звідки при з`їзді з мосту з`явився острівець безпеки і як він може розділяти транспортні потоки. Порушення п. 8.5.1 ПДР оскаржуваною постановою їй не інкримінувалось, у зв`язку з чим посилання на дану норму у відзові є безпідставним. Відповідно до п. 1.10 ПДР острівець безпеки не розділяє транспортні потоки, оскільки призначений виключно для наземних пішохідних переходів. Відповідно до постанови ВСУ №489/4827/16а від 15.04.2020 року свідчення інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі про порушення правил дорожнього руху. Отже, твердження «… бачив її вчинення на власні очі…» не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, а тому відповідачем не доведено факту вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Моральна шкода фізичної особи визначається через страждання. Страждання це негативна для людини емоція, змістом якої є біль, мука, тривога, переживання. Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2021 року інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 1 УПП Ковальовою І.Ю. винесено постанову серії ДП 18 №693500 по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., в якій зазначено про те, що остання, керуючи автомобілем Renault Megan д.н.з. НОМЕР_1 в м.Дніпро по вул.Глінки, рухаючись на з`їзді з мосту порушила вимоги дорожньої розмітки 1.1., а саме виїхала на острівець безпеки, який розділяє транспортні потоки.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Правилами статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено: ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно із ч.1 ст. 122 КУпАП, яка інкримінується позивачеві, передбачає відповідальність за порушення вимог розмітки проїзної частини доріг.

Вимогами п. 1 Правил дорожнього руху визначено поняття горизонтальної розмітки, а саме:

1.1. (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей; Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється. Розмітка 1.16.4 - позначає острівці безпеки, яка складається з поєднання ліній 1.1 і похилих ліній.

У п. 1.10 розділу 1 ПДР України зазначено, що острівець безпеки - технічний засіб регулювання дорожнього руху на наземних пішохідних переходах, конструктивно виділений над проїзною частиною дороги та призначений як захисний елемент для зупинки пішоходів під час переходу проїзної частини дороги. До острівця безпеки належить частина розділювальної смуги, через яку пролягає пішохідний перехід.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України позивач як учасник дорожнього руху зобов`язаний знати та неухильно виконувати вимоги чинних ПДР.

Як зазначає відповідач у відзові до позовної заяви, позивач своїми діями порушив п. 8.5.1 ПДР України, проте в оскаржуваній постанові подібне не зазначено.

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтями 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII визначено, що поліція може застосовувати як превентивний захід застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису для забезпечення публічної безпеки і порядку з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Суд виходить з того, що при вирішенні даного спору врахуванню підлягають приписи Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на імперативний обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, а також у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 77 КАС України довести у подальшому перед судом правомірність своїх дій, і такі обставини повинні бути підтвердженні як належними, допустимими, достовірними, такі достатніми доказами. Суд не може погодитися з діями працівників поліції та законністю винесення оскаржуваної постанови оскільки з «… бачив її вчинення на власні очі…», судом не вбачається беззаперечного факту порушення п. п. 1.1 ПДР України.

Відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується також і змістом оскарженої постанови, у пункті 7 якої «До постанови додаються» не зазначено жодного доказу, який додається до цієї постанови.

Крім того, оскаржувана постанова не містить відомостей який саме пункт Правил дорожнього руху України був порушений позивачем при викладені обставин правопорушення.

Таким чином відповідач як суб`єкт владних повноважень належним чином не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, та відповідно наявність в діях останньої складу вказаних адміністративних правопорушень.

Правилами статті 286 КАС України встановлено: за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому суд приходить до висновку, що дії інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 1 УПП Ковальової І.Ю. не відповідали вимогам законодавства України, а тому суд приходить до висновку, що Постанова про накладення адміністративного стягнення серії ДП 18 № 693500 від 12 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підлягає закриттю.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих в`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на встановлені вище обставини суд погоджується з тим, що позивачу протиправними діями відповідача заподіяна моральна шкоду, яку вона оцінила в 3000,00 грн.

В наслідок протиправного складання відносно неї постанови про адміністративне правопорушення позивач дійсно зазнала душевних страждань, хвилювань, перебувала у стресовому стані, що негативно позначилося на її самопочутті, були порушенні її нормальні життєві зв`язки, позивач зазнала негативних емоцій та стресу, які знаходяться в причинному зв`язку з протиправними діями відповідача.

Виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, з урахуванням того, що ці вимоги є похідними від вимог про визнання протиправними дій та постанови, позовні дані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, зважаючи на часткове задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції, , понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання постанови протиправною, її скасування та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 693500 від 12 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, , завдану моральну шкоду в сумі 1000,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, , понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Т.О. Кудрявцева