Справа № 813/4239/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 813/4239/16 пров. № А/857/13927/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року (склад колегії суддів: головуючий суддя Брильовський Р.М., судді Гулик А.Г., Гулкевич І.З.; час ухвалення 12:24 год., місце ухвалення м.Львів, дата складення повного тексту 08.12.2017 року),

в адміністративній справі №813/4239/16 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, Прокуратури Львівської області,

про визнання протиправними дій і відповідей, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідачів Генеральної прокуратури України, Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, Прокуратури Львівської області, в якому, з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 15.02.2017р., від 23.10.2017р., від 23.10.2017р., просив:

1) визнати протиправними дії Генеральної прокуратури України у вигляді надання відповідей №05/1-8496-12 від 18 серпня 2016 року на заяву від 22 липня 2016 року та №05/1-8496-12 від 21 вересня 2016 року на заяву від 26 серпня 2016 року, без дотримання вимог пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;

2) зобов`язати Генеральну прокуратуру України надати ОСОБА_1 одну відповідь на заяви від 22 липня 2016 року та 26 серпня 2016 року рекомендованим листом відповідно до частини 1 статті 257 КАС України з дотриманням пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;

3) визнати протиправною дію прокуратури Львівської області у вигляді надання ОСОБА_1 відповіді №19-7221-15 від 25 жовтня 2016 року на його скаргу від 30 вересня 2016 року, тому, що зазначена дія виконана з порушенням вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;

4) визнати протиправною відповідь Радехівської місцевої прокуратури від 26 серпня 2016 року №05-3/2р-16, якою заява ОСОБА_1 від 12 серпня 2016 року була повернута назад до Червоноградської місцевої прокуратури;

5) зобов`язати Радехівську місцеву прокуратуру невідкладно рекомендованим поштовим відправленням надати обґрунтовану та вичерпну відповідь ОСОБА_1 на заяву від 12 серпня 2016 року за правилами статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідачі позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції подали відповідні заперечення, просили відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

З цією постановою суду першої інстанції від 05.12.2017 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі №813/4239/16 в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Радехівської місцевої прокуратури, Прокуратури Львівської області - скасовано, та позовні вимоги в цій частині залишено без розгляду. У решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з постановами судів першої та апеляційної інстанцій, позивач оскаржив їх в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року, з врахуванням ухвали Верховного Суду від 01 грудня 2020 року про виправлення описки, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року в справі №813/4239/16 - скасовано. Справу №813/4239/16 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Радехівської місцевої прокуратури, Прокуратури Львівської області про визнання протиправними відповідей, зобов`язання вчинити дії - направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, предметом нового апеляційного розгляду являється апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в адміністративній справі №813/4239/16 (а.с. 2 Т.2).

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (позивач) покликався на те, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини справи в частині вимог до Генеральної прокуратури України і дійшов безпідставного висновку про те, що відповіді №05/1-8496-12 від 18.08.2016 року на заяву від 22.07.2016 року та №05/1-8496-12 від 21.09.2016 року на заяву від 26.08.2016 року відповідають вимогам п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян». Також апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог до Радехівської місцевої прокуратури, оскільки відповідно до статей 2, 17 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені не лише рішення суб`єктів владних повноважень, а й дії та бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а відповідь Радехівської місцевої прокуратури від 26.08.2016 року №05-3/2р-16 є саме протиправною дією. Також апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що відповідь прокуратури Львівської області №19-7221-15 від 25.10.2016 року на заяву від 30.09.2016 року відповідає приписам Закону України «Про звернення громадян». Зазначає апелянт, що суд першої інстанції не врахував наведених позивачем доводів, порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення постанови, яка не відповідає вимогам статті 159 КАС України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 05.12.2017 року та ухвалити нову постанову, яка б відповідала вимогам статті 159 КАС України.

Відповідач прокуратура Львівської області у січні 2018 року подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідач Генеральна прокуратура України також у січні 2018 року подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Позивач (апелянт) ОСОБА_1 подав 08.02.2018 року до суду апеляційної інстанції письмову заяву від 06.02.2018 року, в якій просить залишити без розгляду позовні вимоги до Прокуратури Львівської області та до Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, а також залишити без розгляду апеляційну скаргу в частині, що стосується Прокуратури Львівської області та Радехівської місцевої прокуратури Львівської області (а.с. 50 Т.2).

В цій же заяві від 06.02.2018 року апелянт просить визнати апеляційну скаргу в частині, що стосується Генеральної прокуратури України законною та достатньо обгрунтованою для її задоволення та задовільнити її повністю саме в тій частині.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду 28 грудня 2020 року справу №813/4239/16 прийнято до провадження суду та призначено до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 27.01.2021 року.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.01.2021 року відмовлено позивачу ОСОБА_1 в задоволенні заяви від 27.01.2021 року про постановлення окремої ухвали щодо забезпечення безоплатною вторинною правовою допомогою, та відкладено апеляційний розгляд справи на 24.02.2021 року, для надання позивачу можливості вирішити питання про отримання правової допомоги у цій справі.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.02.2021 року відкладено апеляційний розгляд справи на 10.03.2021 року, у зв`язку із заявленим клопотання позивача, та для надання позивачу додаткового часу для підбору представника та укладення відповідної угоди на правничу допомогу в цій справі.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.03.2021 року провадження в адміністративній справі №813/4239/16 за позовом ОСОБА_1 зупинено до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №380/2505/21 за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13.09.2021 року провадження в адміністративній справі №813/4239/16 поновлено, у зв`язку із тим, що рішення суду в адміністративній справі №380/2505/21 набрало законної сили. Справу призначено до судового розгляду на 29.09.2021 року.

Апеляційний розгляд справи не відбувся 29.09.2021 року та 13.10.2021 року через неявку позивача ОСОБА_1 в ці судові засідання та заявлення ним клопотань про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.11.2021 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви від 01 листопада 2021 року про постановлення окремої ухвали щодо зобов`язання директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечити позивача безоплатним адвокатом. У зв`язку із неявкою апелянта (позивача) в судове засідання відкладено апеляційний розгляд справи №813/4239/16 на 01 грудня 2021 року. Попереджено учасників справи (їх представників) про наслідки наступної неявки в судове засідання, визначені статтею 313 КАС України.

Апеляційний розгляд справи 01.12.2021 року знову не відбувся через неявку позивача ОСОБА_1 в судове засідання та заявлення ним клопотання від 29.11.2021 року про відкладення розгляду справи на інший день.

Протокольною ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.12.2021 року задоволено клопотання апелянта та відкладено апеляційний розгляд справи на 15 грудня 2021 року. Попереджено учасників справи (їх представників) про наслідки наступної неявки в судове засідання, визначені статтею 313 КАС України.

У засідання суду апеляційної інстанції 15.12.2021 року позивач (апелянт) ОСОБА_1 знову не з`явився. Також в засідання суду апеляційної інстанції інші учасники справи (їх представники) не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили. Хоча про дату, час і місце розгляду справи усі були повідомлені належним чином та попереджені про наслідки наступної неявки в судове засідання.

Судом апеляційної інстанції отримано 13.12.2021 року письмове клопотання позивача ОСОБА_1 від 10.12.2021 року, у якому позивач просить відкласти розгляд даної справи №813/4239/16 до вирішення Львівським окружним адміністративним судом позовної заяви з приводу питання про те чи дасть або не дасть Червоноградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги безоплатного адвоката для представництва інтересів позивача у цій справі.

Протокольною ухвалою суду від 15.12.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання апелянта (позивача) ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його необґрунтованістю та відсутністю будь-яких підтверджень (доказів) про те, що ним подано до Львівського окружного адміністративного суду позовну заяву з приводу питання щодо надання йому Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги безоплатного адвоката для представництва інтересів позивача у цій справі.

Також апеляційним судом враховано відсутність існування об`єктивних перешкод для можливості самого апелянта (позивача) прибути в засідання суду апеляційної інстанції, із врахуванням того, що позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду цієї справи, попереджений про наслідки наступної неявки в судове засідання, а апеляційний розгляд справи уже неодноразово відкладався з причин неявки в судові засідання апелянта (позивача) та заявлення ним неодноразових клопотань про відкладення розгляду справи.

Відносно питання щодо надання апелянту (позивачу) Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги безоплатного адвоката для представництва інтересів позивача у цій справі, то колегією суддів враховано, що апеляційний розгляд справи неодноразово відкладався саме для надання позивачу (апелянту) можливості вирішити питання про отримання правової допомоги у цій справі та для надання позивачу додаткового часу для підбору представника та укладення відповідної угоди на правничу допомогу в цій справі. Судом апеляційної інстанції навіть ухвалою від 10.03.2021 року було зупинено провадження в справі до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №380/2505/21 за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії. Питання щодо забезпечення позивача (апелянта) безоплатною вторинною правовою допомогою в цій справі також вирішувались ухвалами апеляційного суду від 27.01.2021 року та від 03.11.2021 року. Апеляційним судом проведено аналіз нормативних приписів Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та фактичних обставин у правовідносинах між ОСОБА_1 та Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо питання отримання правової допомоги, та встановлено, що згідно Наказу Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №03-05-019/6-ч від 02.04.2019 року припинено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 , що надавалась згідно наказу №03-04-006/6-ч від 15.03.2018 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 02.04.2019 року, а за результатами наступних звернень ОСОБА_1 в 2020-2021 роках Червоноградським МЦ з надання БВПД надано відповіді про те, що звернення заявника ОСОБА_1 щодо питань призначення йому адвоката були розглянуті і заявнику надано відповіді про те, що ОСОБА_1 не був суб`єктом для надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Водночас, колегією суддів апеляційної інстанції враховано необхідність дотримання завдань адміністративного судочинства щодо своєчасного вирішення судом спору у сфері публічно-правових відносин, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, та основних засад (принципів) адміністративного судочинства щодо верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та диспозитивності процесу, розумності строків розгляду справи судом, неприпустимості зловживання процесуальними правами.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріли адміністративної справи містять необхідний обсяг наданих сторонами доказів, чітко відображають правові позиції учасників справи, їхні доводи і обґрунтування містяться у позовній заяві (уточненнях до позовної заяви) та у запереченнях відповідачів на позов, у апеляційній скарзі позивача на постанову суду від 05.12.2017 року та у відзивах відповідачів на таку апеляційну скаргу, а тому є достатніми для вирішення справи по суті апеляційних вимог і прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Таким чином, неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Здійснюючи розгляд апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в цій адміністративній справі суд апеляційної інстанції враховує заяву позивача (апелянта) ОСОБА_1 від 06.02.2018 року (зареєстрована в суді 08.02.2018 року) про залишення без розгляду позовних вимог до Прокуратури Львівської області та до Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, та про залишення без розгляду апеляційної скарги в частині, що стосується Прокуратури Львівської області та Радехівської місцевої прокуратури Львівської області (а.с. 50 Т.2).

Відносно питання щодо залишення без розгляду позовних вимог до Прокуратури Львівської області та до Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, то колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що така заява в цій частині не підлягає до задоволення.

Так, відповідно до статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду (пункт 5 ч.1 цієї статті).

Згідно частини 2 ст.240 КАС України, заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 3 ч.1 цієї статті).

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 КАС України.

З врахуванням наведених вище норм процесуального законодавства та враховуючи, що позивач ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті в суді першої інстанції не подавав заяви про залишення без розгляду позовних вимог до Прокуратури Львівської області та до Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, тому відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції від 05.12.2017 року у відповідній частині та залишення без розгляду позовних вимог до Прокуратури Львівської області та до Радехівської місцевої прокуратури Львівської області.

Відносно питання щодо залишення без розгляду апеляційної скарги в частині, що стосується Прокуратури Львівської області та Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, наведеного в заяві апелянта (позивача) ОСОБА_1 від 06.02.2018 року, то колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що така заява в цій частині повинна бути врахована судом апеляційної інстанції.

Так, статтею 303 КАС України передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження (ч.3 ст.303 КАС України).

До закінчення апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї повністю або частково. Питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв`язку з цим апеляційного провадження вирішується судом апеляційної інстанції, що розглядає справу, в судовому засіданні. Про прийняття відмови від скарги та закриття у зв`язку з цим апеляційного провадження суд постановляє ухвалу. У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, яка відмовилася від скарги, не допускається (ч.5 ст.303 КАС України).

Також частиною 1 статті 305 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції (ч.5 ст.308 КАС України).

З врахуванням наведених вище норм процесуального законодавства та враховуючи, що апелянт (позивач) ОСОБА_1 до закінчення апеляційного провадження (в заяві від 06.02.2018 року) відмовився від частини апеляційної скарги, тобто в частині, що стосується Прокуратури Львівської області та Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, і така відмова не суперечать закону і не порушує прав, свобод або інтересів інших осіб, тому таку відмову апелянта (позивача) слід прийняти і у зв`язку із цим закрити апеляційне провадження в частині вимог до відповідачів Прокуратури Львівської області та Радехівської місцевої прокуратури Львівської області.

У зв`язку із цим апелянту (позивачу) необхідно роз`яснити, що відповідно до статті 303 КАС України, у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення у відповідній частині особою, яка відмовилася від скарги, не допускається.

Відносно апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в частині вимог щодо відповідача Генеральної прокуратури України, яку апелянт (позивач) підтримує, то суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині оскарження, вважає, що дану апеляційну скаргу в цій частині слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року у справі № 813/7714/14 (яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016 року) визнано протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2014 року та зобов`язано Генеральну прокуратуру України надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2014 року (а.с. 9-11, 184-187 Т.1).

22 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до заступника прокурора Червоноградської місцевої прокуратури з заявою для направлення у Генеральну прокуратуру України разом з додатком: виконавчим листом, в якій просив направити відповідно до вимог ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» виконавчий лист, який додано до заяви, до місцевої виконавчої служби або добровільно надіслати на його домашню адресу рекомендованим листом з описом вкладення письмову відповідь на заяву від 18 жовтня 2014 року на ім`я Генерального прокурора України (а.с. 156, 216 Т.1).

Листом від 18 серпня 2016 року №05/1-8496-12 Генеральна прокуратура України повідомила ОСОБА_1 , що його заява від 22 липня 2016 року розглянута. На виконання судових рішень надано відповідь на звернення від 18 жовтня 2014 року (а.с. 154, 217 Т.1).

26 серпня 2016 року позивач звернувся до заступника прокурора Червоноградської місцевої прокуратури з заявою для направлення у Генеральну прокуратуру України, у якій просив визнати відповідь члена партії регіонів, заступника начальника департаменту підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів громадянина або держави і судах від 18 серпня 2016 № 05/1-8496-12 ОСОБА_2 такою, що не відповідає виконавчому листу №813/7714/14 повернутому ОСОБА_1 разом із вказаною відповіддю, та виконати належно відповідну постанову суду персонально (а.с. 158, 220 Т.1).

Листом від 30 серпня 2016 року №05-37р-16 Радехівська місцева прокуратура повідомила ОСОБА_1 про те, що його звернення від 26 серпня 2016 року скеровано за належністю у Генеральну прокуратуру України.

Листом від 21 вересня 2016 року № 05/1-8496-12 Генеральна прокуратура України повідомила ОСОБА_1 про те, що заява від 26 серпня 2016 року, яка надійшла з Радехівської місцевої прокуратури Львівської області щодо незгоди з відповіддю на попередню заяву з приводу виконання судового рішення розглянута; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року у справі №813/7714/14 Генеральною прокуратурою виконано, заступником керівника самостійного структурного підрозділу Генеральної прокуратури України листом від 18 серпня 2016 року № 05/1-8496-12 відповідно до вимог чинного законодавства надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2014 року (а.с. 157, 221 Т.1).

Також судом встановлено, що 12 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до заступника прокурора Червоноградської місцевої прокуратури з заявою, в якій просив на підставі ч.1 ст.255 КАС України та ст.3, ст.68 Конституції України визнати відповідь від 24 грудня 2010 року №63-10 незаконною (а.с. 12 Т.1).

Червоноградська місцева прокуратура листом від 16 серпня 2016 року №05-37р-16 повідомила позивача про те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян» його звернення від 12 серпня 2016 року скеровано за належністю для уточнення доводів заявника та розгляду по суті у Радехівську місцеву прокуратуру (а.с. 13 Т.1).

Листом від 26 серпня 2016 року №05-3/2р-16 Радехівська місцева прокуратура повідомила позивача, що відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян» його звернення від 12 серпня 2016 року, що надійшло у Радехівську місцеву прокуратуру 23 серпня 2016 року повернено, як безпідставно скероване (а.с. 14 Т.1).

05 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до заступника прокурора Червоноградської місцевої прокуратури з заявою, в якій просив на підставі ст.3 Конституції України повторно направити за правилами ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» на розгляд за належністю до правонаступника Радехівської районної прокуратури - Радехівської місцевої прокуратури заяву від 12 серпня 2016 року (а.с. 15 Т.1).

Листом від 08 вересня 2016 року №05-37р-16 Червоноградська місцева прокуратура повідомила позивача, що відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян» за погодженням з галузевим відділом прокуратури Львівської області його звернення від 05 вересня 2016 року та від 12 серпня 2016 року з додатками скеровано за належністю для уточнення доводів заявника та розгляду по суті (а.с. 16 Т.1).

30 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до заступника прокурора Червоноградської місцевої прокуратури зі скаргою, в якій просить покарати в.о. керівника Радехівської місцевої прокуратури за правилами Дисциплінарного статуту працівника прокуратури, тому що станом на сьогоднішній день відповіді на своє звернення від 12 серпня 2016 року він не отримав (а.с. 17 Т.1).

Листом від 04 жовтня 2016 року №05-37р-16 Червоноградська місцева прокуратура повідомила позивача, що його звернення від 30 вересня 2016 року відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян» скеровано за належністю у прокуратуру Львівської області (а.с. 18 Т.1).

Радехівська місцева прокуратура листом від 12 жовтня 2016 року №05-21-81-16 повідомила позивача про те, що звернення від 12 серпня 2016 року та від 05 вересня 2016 року, що надійшли в Радехівську місцеву прокуратуру 15 вересня 2016 року, розглянуто в межах повноважень (а.с. 20 Т.1).

Прокуратурою Львівської області листом від 25 жовтня 2016 року №19-7221-15 повідомлено ОСОБА_1 , що звернення від 30 вересня 2016 року, яке надійшло з Червоноградської місцевої прокуратури 06 жовтня 2016 року щодо можливого факту ненадання відповіді Радехівською місцевою прокуратурою на звернення від 12 серпня 2016 року розглянуто та з`ясовано, що зазначене звернення, адресоване керівнику Радехівської місцевої прокуратури надійшло на адресу Радехівської місцевої прокуратури 15 вересня 2016 року; за результатами його розгляду 12 жовтня 2016 року на адресу ОСОБА_1 скеровано відповідь №05-21-81-16 (а.с. 19 Т.1).

Позивач ОСОБА_1 вважаючи протиправними дії Генеральної прокуратури України у вигляді надання відповіді від 18 серпня 2016 року №05/1-8496-12 на заяву від 22 липня 2016 року та відповіді від 21 вересня 2016 року №05/1-8496-12 на заяву від 26 серпня 2016 року без дотримання вимог п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян», звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог до відповідача Генеральної прокуратури України суд першої інстанції виходив з того, що Генеральна прокуратура України належним чином та відповідно до вимог чинного законодавства України в частині врегулювання відносин щодо звернення громадян розглянула звернення позивача від 22 липня 2016 року та від 26 серпня 2016 року та надала позивачу відповіді на вказані звернення. Суд також вважав, що підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Генеральної прокуратури України надати ОСОБА_1 одну відповідь на заяви від 22 липня 2016 року та 26 серпня 2017 року рекомендованим листом відповідно до ч.1 ст.257 КАС України з дотриманням п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» відсутні.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликається на те, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини справи в частині вимог до Генеральної прокуратури України і дійшов безпідставного висновку про те, що відповіді №05/1-8496-12 від 18.08.2016 року на заяву від 22.07.2016 року та №05/1-8496-12 від 21.09.2016 року на заяву від 26.08.2016 року відповідають вимогам п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині вимог заявлених до відповідача Генеральної прокуратури України, та у зв`язку із цим суд вважає безпідставними доводи апелянта (позивача) у відповідній частині, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 4 КАС України визначено: публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, - хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Право особи на звернення до суду, в тому числі до адміністративного суду, із вимогами про захист порушених прав, гарантовано статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України. Згідно статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Із аналізу наведених норм КАС видно, що право на судовий захист має особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і чи це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, при розгляді адміністративної справи обов`язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб`єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб`єкт владних повноважень.

Задоволення адміністративного позову є можливим в разі встановлення судом фактів того, що оскаржені позивачем рішення, дії чи бездіяльність відповідача вчинені з порушенням ознак, передбачених частиною 2 статті 2 КАС України та порушують права, свободи чи законні інтереси позивача. При цьому, оскаржуване рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав та законних інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Водночас, частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У розглядуваних в цій адміністративній справі правовідносинах за 2016 рік між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Генеральною прокуратурою України, колегія суддів апеляційного суду також враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 40 Конституції України передбачає, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян», який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про звернення громадян» (тут і надалі в редакції на час розглядуваних правовідносин), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно з ст.4 вказаного Закону, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Частина 3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Відповідно до ч.2 ст.15 цього Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Стаття 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Статтею 20 цього Закону передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст.12 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час розглядуваних правовідносин), прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Водночас, порядок розгляду і вирішення звернень громадян, службових та інших осіб в органах прокуратури визначено Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою Наказом Генерального прокурора України від 21 червня 2011 року №9гн.

Пункт 7.1 цієї Інструкції передбачає, що звернення громадян, запити, звернення народних депутатів України, депутатів місцевих рад вважаються вирішеними та знімаються з контролю, якщо поставлені в них питання перевірено, вжито необхідних заходів, дано вичерпні відповіді згідно з чинним законодавством і направлено письмову відповідь.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що із змісту заяви позивача ОСОБА_1 від 22.07.2016 року видно, що в цій заяві, яка адресована Генеральному прокурору України Луценку Ю.В., заявник просив направити за правилами ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» виконавчий лист, який додано до заяви, до місцевої виконавчої служби або добровільно надіслати на домашню адресу заявника рекомендованим листом з описом вкладення письмову відповідь на заяву від 18 жовтня 2014 року на ім`я Генерального прокурора України В.Яреми. У додатку до цієї заяви додано виконавчий лист №813/7714/14 від 18.07.2016 року.

За результатами розгляду цієї заяви від 22.07.2016 року відповідач Генеральна прокуратура України листом від 18 серпня 2016 року №05/1-8496-12 повідомила заявника ОСОБА_1 , що його заява від 22 липня 2016 року розглянута. Вказано, що на виконання судових рішень надано відповідь на звернення від 18 жовтня 2014 року щодо виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі №813/5878/13-а. Також в цій відповіді надано інформацію щодо питання законності перебування ОСОБА_3 на посаді судді Радехівського районного суду. Крім цього у цій відповіді зазначено, що підстав для вжиття заходів реагування не вбачається; що аналогічна відповідь на звернення від 18.10.2014 року уже надавалась заявнику листом від 04.11.2014 року; що виконавчий лист №813/7714/14 від 18.07.2016 року повертається. Ця відповідь підписана заступником начальника Департаменту підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів громадянина або держави в судах начальником управління представництва інтересів громадян або держави в суді І.Суховетруком.

Із змісту іншої заяви позивача ОСОБА_1 від 26.08.2016 року видно, що в цій заяві, яка адресована Генеральному прокурору України Луценку Ю.В., заявник просив визнати відповідь члена партії регіонів, заступника начальника Департаменту підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів громадянина або держави в судах від 18.08.2016 №05/1-8496-12 ОСОБА_2 такою, що не відповідає виконавчому листу №813/7714/14 повернутому заявнику разом із вказаною відповіддю, та виконати належно відповідну постанову суду персонально.

За результатами розгляду цієї заяви від 26.08.2016 року відповідач Генеральна прокуратура України листом від 21.09.2016 року №05/1-8496-12 повідомила заявника ОСОБА_1 , що заяву від 26 серпня 2016 року розглянуто. Вказано, що постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 року у справі №813/7714/14 Генеральною прокуратурою України виконано. Також вказано, що відповідь на заяву від 18.10.2014 року надано заступником керівника самостійного структурного підрозділу Генеральної прокуратури України листом від 18.08.2016 року №05/1-8496-12 відповідно до вимог чинного законодавства надано.

Таким чином, колегія суддів враховує, що матеріалами справи підтверджується, що заяви ОСОБА_1 від 22 липня 2016 року та від 26 серпня 2016 року розглянуті Генеральною прокуратурою України у строк визначений ст.20 Закону України «Про звернення громадян», за наслідками розгляду цих заяв листами від 18 серпня 2016 року №05/1-8496-12 та від 21 вересня 2016 року №05/1-8496-12 позивачу надані письмові відповіді, які направлені на його адресу.

Такі заяви від 22.07.2016 року та від 26.08.2016 року розглянуті Генеральною прокуратурою України в межах повноважень та у спосіб, визначений Закону України «Про звернення громадян» та Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою Наказом Генерального прокурора України від 21 червня 2011 року №9гн.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані вище заяви ОСОБА_1 від 22.07.2016 року та від 26.08.2016 року стосувались питання щодо виконання Генеральною прокуратурою України постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 року у справі №813/7714/14, згідно якої визнано протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18.10.2014 року та зобов`язано Генеральну прокуратуру України надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 18.10.2014 року.

Такі заяви від 22.07.2016 року та від 26.08.2016 року хоча і містили покликання на Закон України «Про звернення громадян», однак фактично були зумовлені необхідністю виконання вказаного вище судового рішення, за яким було видано виконавчий лист №813/7714/14 від 18.07.2016 року, який і було додано позивачем до заяви від 22.07.2016 року для виконання.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача Генеральної прокуратури України у вигляді надання відповідей №05/1-8496-12 від 18 серпня 2016 року на заяву від 22 липня 2016 року та №05/1-8496-12 від 21 вересня 2016 року на заяву від 26 серпня 2016 року, без дотримання вимог пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

Також, з врахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Генеральну прокуратуру України надати одну відповідь на заяви від 22 липня 2016 року та 26 серпня 2016 року рекомендованим листом відповідно до частини 1 статті 257 КАС України з дотриманням пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, колегія суддів зазначає, що стаття 257 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) регулювала питання щодо порядку виконання судових рішень в адміністративних справах.

Станом на час розгляду судом цієї адміністративної справи №813/4239/16 питання судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовані статтями 382, 383 та 287 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо відповідача Генеральної прокуратури України.

Судом апеляційної інстанції також не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в адміністративній справі №813/4239/16 в частині вимог щодо Прокуратури Львівської області та Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, необхідно закрити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в адміністративній справі №813/4239/16 в частині вимог щодо Генеральної прокуратури України, необхідно залишити без задоволення, залишивши без змін у відповідній частині постанову суду першої інстанції від 05.12.2017 року.

Керуючись ст.ст. 243, 303, 305, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в адміністративній справі №813/4239/16 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, Прокуратури Львівської області про визнання протиправними дій і відповідей, зобов`язання вчинити дії в частині вимог щодо Прокуратури Львівської області та Радехівської місцевої прокуратури Львівської області.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в адміністративній справі №813/4239/16 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, Прокуратури Львівської області про визнання протиправними дій і відповідей, зобов`язання вчинити дії в частині вимог щодо Генеральної прокуратури України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в цій частині в адміністративній справі №813/4239/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 24.12.2021 року