Справа № 160/6362/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/6362/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року (головуючий суддя Букіна Л.Є.)

в адміністративній справі №160/6362/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Дніпровської міської ради про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 21.04.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Дніпровської міської ради, в якому просила:

- скасувати рішення відповідача від 21.10.2020 року № 328/62 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торгівельного павільйону".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі №160/3107/20, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року залишено без змін, частково задоволено її позов до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії. Вказаним рішенням визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради, яка полягає у не прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду її клопотання від 28.10.2019 року за вх, №3674845 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути клопотання позивача від 28.10.2019р. за вх.№ 36/4845 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. Позивач зазначає, що Дніпровська міська рада не виконує рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року, постанову Третього апеляційного адміністративного суду України від 19 серпня 2020 року, а також вимоги частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим позовні вимоги просить задовольнити шляхом скасування оскарженого рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської міської ради від 21.10.2020 року № 328/62 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торгівельного павільйону".

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У той час, оскарженому рішенні не зазначено в чому саме полягає порушення ст. 18 Закону України "Про автомобільні дороги", та якими будівельним нормам, державним стандартам та правил не відповідає місце розташування саме земельної ділянки, при цьому, що у рішенні не наведені мотиви, передбачені статтею 123 ЗК України, щодо того, чому саме не може бути наданий такий дозвіл.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що розглянувши, зокрема, клопотання позивача від 28.10.2019 № 36/4845, заяву позивача від 03.09.2020 вх. №36/4845, графічний матеріал, на якому зазначено місце розташування земельної ділянки, ураховуючи листи головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 у справі № 160/3107/20, керуючись ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про автомобільні дороги», «Про місцеве самоврядування в Україні», міською радою вирішено відмовити позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню торговельного павільйону у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», будівельним нормам, державним стандартам та правилам.

Також звертає увагу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а провадження по даній справі закриттю, з причини неналежності спору до юрисдикції адміністративних судів.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що в рішенні Дніпровської міської ради від 21.10.2020 року № 328/62 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торгівельного павільйону" вказано лише, що відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам ст. 18 ЗУ «Про автомобільні дороги» будівельним нормам, державним стандартам та правилам. Однак в рішенні не зазначено в чому саме полягає порушення ст. 18 ЗУ «Про автомобільні дороги» та яким будівельним нормам, державним стандартам та правилам не відповідає місце розташування ділянки. Рішення відповідача не мотивовано та винесено по формальним підставам. В рішенні не наведено, як це передбачено ст.123 ЗК України, мотиви та конкретні причини, по яким дозвіл не може бути надано.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020р. у справі №160/3107/20, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року залишено без змін, зазначено, що 28.10.2019 року позивач звернулась до Дніпровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0198 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 19.02.2020 року №8/13-516 департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради надано відповідь за результатами розгляду клопотання позивача від 28.10.2019 року, у якій зазначено, що підготувати проект рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не вбачається можливим.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не розгляду клопотання від 28.10.2019 року належним чином, позивач звернулась з позовом до суду.

Вказаним рішенням суду позов позивача задоволено частково.

- Визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради, яка полягає у не прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду клопотання позивача від 28.10.2019 року за вх. № 36/4845 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

- Зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути клопотання позивача від 28.10.2019 року за вх. №36/4845 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Вказане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020р. у справі №160/3107/20, відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду набрало законної сили - 19 серпня 2020 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020р. по справі №160/3107/20, заяву позивача про встановлення судового контролю - задоволено.

- Зобов`язано Дніпровську міську раду до 15 листопада 2020 року надати суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 року у справі №160/3107/20.

Дніпровською міською радою прийнято рішення №328/62 від 21.10.2020р. в якому зазначено, що розглянувши клопотання, у тому числі клопотання позивача від 28.10.2019 №36/4845, графічний матеріал, на якому зазначено місце розташування земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0198 га, ураховуючи листи головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 20.01.2020 №4/16-152, департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради від 28.08.2020 №4/3-1102, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 у справі № 160/3107/20, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 у справі № 160/3107/20, керуючись ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, законами України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про автомобільні дороги", "Про місцеве самоврядування в Україні", міська рада вирішила:

- відмовити, у тому числі, позивачеві, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по м. Дніпро, вул. В. Антоновича, 85а по фактичному розміщенню торговельного павільйону у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам ст. 18 Закону України "Про автомобільні дороги", будівельним нормам, державним стандартам та правилам.

Позивач вважає рішення відповідача №328/62 від 21.10.2020р протиправним, і таким, що підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», норми КАС України.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальної громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

В силу ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу (далі - ЗК) України вирішення питань про передачу землі у власність чи користування або її вилучення, чи відмова у передачі земельних ділянок є виключним правом міської ради як суб`єкта права комунальної власності на землю.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно з п. а ч.3 ст.22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст. 118 ЗК України орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність громадян, розглядає клопотання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надає дозвіл або мотивовану відмову у його наданні.

Положеннями п.п. а-в ст. 12, ч. 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

У ч.3 ст.123 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно частини 3 статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що оскарженим у цій справі рішенням відповідача №328/62 від 21.10.2020р відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торговельного павільйону у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам ст. 18 Закону України "Про автомобільні дороги", будівельним нормам, державним стандартам та правилам (а.с. 12-13).

При цьому у справі №160/3107/20 вже розглядалося питання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торговельного павільйону (а.с. 7-9, 11).

Водночас на виконання рішення суду у справі №160/3107/20 відповідачем прийнято рішення №328/62 від 21.10.2020р., яким відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торговельного павільйону (а.с. 12-13).

Не погодившись з рішенням відповідача №328/62 від 21.10.2020р позивачем подано позов про скасування цього рішення відповідача (№328/62 від 21.10.2020р) та судом першої інстанції відкрито провадження № 160/6362/21 та як наслідок ухвалено рішення у справі №160/6362/21, яким позовні вимоги, задоволені.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з рішення суду першої інстанції у справі №160/6362/21, оскільки вбачає порушення процесуального законодавства, що передбачене ст. 383 КАС України.

Так, статтею 383 КАС України передбачено визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

В силу частини 1 вказаної статті особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, виходячи з вимог зазначеної норми позивачка мала подати заяву у відповідності до статті 383 КАС України, а не звертатися з новим позовом, оскільки рішення відповідача №328/62 від 21.10.2020р. прийнято на виконання рішення суду у справі №160/3107/20.

Суд першої інстанції при відкритті провадження у справі №160/6362/21 та ухваленні рішення у справі №160/6362/21 не звернув увагу на вимоги ст. 383 КАС України, що призвело до помилкових висновків та порушень процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, рішення у справі №160/6362/21 підлягає скасуванню.

Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача та норми законодавства, що регулює дані правовідносини, спростовують доводи, викладені позивачем.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування. Керуючись 241-245, 250, 311, 317, 321, 322, 327, 328, 329, 383 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 14.12.2021 та в силу ст. 328 КАС України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2021.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова