Справа № 200/18788/17(2-а/932/69/20)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 200/18788/17(2-а/932/69/20)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Солодкова К.А.

за участю позивача: ОСОБА_1

за участю представників: відповідача Буряк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2021 ( суддя першої інстанції Кіпчарський О.М.) в адміністративній справі №200/18788/17(2-а/932/69/20) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду в м. Дніпро, в якому просив зобов`язати відповідача відновити його порушені права та стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Позиція викладена в позові обґрунтована тим, що постановою Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 року у справі №200/3682/17 визнано протиправними дії відповідача щодо неприйняття заяви позивача про призначення пенсії від 31.10.2016 року та 28.02.20217 року, неприйняття заяв по розрахунок пенсії, а також порушено строки надання відповідей на заяви і запити. Тим самим відповідач порушив пенсійні та майнові права позивача, чим завдав йому немайнової шкоди, яку останній оцінив в розмірі 20 000,00 грн.

Вподальшому станом на 05.05.2021 року позивачем подано заяву про зміну підстав позову та позовних вимог у справі, в якій позивач вказав, що за час перебування справи у провадженні суду змінились певні обставини, зокрема судами постановлено декілька рішень у справах за його позовами до органів пенсійного фонду, якими було встановлено факти порушення його пенсійних прав, зобов`язано здійснити перерахунок пенсії, визначено час з якого слід виплачувати пенсію та ін. Позивач вказує, що судові рішення у цих спорах тривалий час не виконувались відповідачем, належного перерахунку пенсії не здійснювалось. Як наслідок, просить суд постановити судове рішення, яким зобов`язати відповідача перерахувати його пенсію, з врахуванням рішень постановлених у численних спорах, перелік яких вказано у заяві про зміну вимог; зобов`язати відповідача виплатити різницю між пенсію, яка мала б бути нарахованою та фактично виплаченою; стягнути немайнову шкоду, яка завдана тривалістю порушення його прав у розмірі 11 200 Євро, що еквівалентно 442 200,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року позов задоволено частково: зобов`язано ГУ ПФУ у Дніпропетровській області нараховану заборгованість за пенсією, згідно індивідуального перерахунку за період з 01.07.2016 року по 30.09.2021року у розмірі 322 662,77 грн. (триста двадцять дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 77 коп.). Стягнути з ГУ ПФУ на користь ОСОБА_1 завдану немайнову (моральну) шкоду у розмірі 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок). В задоволенні решти вимог - відмовити.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2017 по справі № 200/4901/17 визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро, що полягають у неприйнятті до розгляду параграфів 94 і 103 рішення Європейського суду з прав людини у справі Заїченко проти України № 2 від 26.02.2015 року при поданні заяви про призначення пенсії за віком у період з 31.10.2016 року по 09.03.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 апеляційну скаргу Пенсійного фонду залишено без задоволення, а Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2017 без змін.

Головним управлінням була виконана Постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2017 про що було повідомлено ОСОБА_1 . На виконання вимог ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2018, Головним управлінням подано звіт про виконання Постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2017.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2018 по справі №201/15382/16-ц - Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення про те, що подані до Пенсійного Фонду України документи є належними для призначення пенсії за віком в частині вимог п.3 та п.23 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки».

Вказане рішення суду відпрацьовано - здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Борг за рішенням суду відсутній, оскільки після проведеного перерахунку розмір пенсії не змінився.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, що полягає у неприйнятті заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком у період з 31.10.2016 року по 28.02.2017 року; визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, що полягають у несвоєчасному розгляді заяви ОСОБА_1 про попередній розрахунок пенсії від 04.11.2016 року та запиту про надання публічної інформації від 11.01.2017 року; визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, що полягають у прийнятті необґрунтованого рішення, датованого 18.11.2016 року, про відсутність у ОСОБА_1 достатнього для призначенні пенсії за віком стажу за заявою від 04.11.2016 року; визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, що полягають у наданні необґрунтованої відповіді, датованої 24.01.2017 року, щодо підстав невизнання довідок і обставин, які встановлені судовими рішеннями, стосовно роботи ОСОБА_1 в МПНВП «ИРА» та ПК «Лідер».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 по справі № 200/3682/17 апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі задоволено частково. Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року в адміністративній справі № 200/3682/17 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо неприйняття заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком у період з 31.10.2016 по 28.02.2017 та неприйняття заяви про попередній розрахунок пенсії у період з 31.10.2016 по 04.11.2016.

Визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо несвоєчасного розгляду заяв (несвоєчасного надання відповідей) ОСОБА_1 від 04 листопада 2016 року та від 11 січня 2017 року. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Вказана постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 по справі № 200/3682/17 не має зобов`язальної частини тому прийнята до відома.

Також, з матеріалів справи встановлено, що відповідачем - Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області порушувались пенсійні права позивача, які виразились в невірних обрахунках страхового стажу, дати з якої слід виплачувати пенсію, неврахування при розрахунку пенсії рішення ЄСПЛ у справі «Заїченко №2 проти України», документів щодо розміру заробітної плати позивача та ін.

Означені порушення призвели до втручання у право позивача на мирне володіння його майном, тобто неправомірно невиплаченою пенсією, як мінімум у розмірі 322 662,17 грн., яку сам же, хоч і дуже з значною затримкою, розрахував відповідач, що є порушенням вимог § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу №1.

Позивач вказує, що з моменту набрання зазначених рішень законної сили минуло більше семи років, проте рішення суду не виконані, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо виконання судового рішення.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (ЦК), відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Враховуючи положення статті 1174 ЦК якою передбачено відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода може полягати у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Необхідно наголосити на тому, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Водночас, варто зауважити, що положеннями статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено відповідальність Пенсійного фонду, його органів та посадових осіб за порушення у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Так, пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що у правовідносинах, що склалися між сторонами, встановлено протиправну бездіяльність відповідача, яка була пов`язана з невірними обрахунками страхового стажу позивача, дати з якої слід виплачувати пенсію, неврахування при розрахунку пенсії рішення ЄСПЛ у справі «Заїченко №2 проти України», документів щодо розміру заробітної плати позивача, а також несвоєчасним та неналежним їх виконанням.

Отже, оскільки відповідачем, який є органом виконавчої влади, допущено протиправні дії відносно позивача, то останній є суб`єктом завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень.

Досліджуючи обставини, на які посилається позивач, можна дійти висновку, що тривала боротьба за отримання пенсійних виплат в розмірі передбаченому законом призвела до значного зниження якості життя позивача, був порушений його психологічний стан та соціальне функціонування, тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №823/782/16 вказав, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на наведене, враховуючи обставини справи та характер спірних правовідносин у їх сукупності, виходячи із вимог розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Отже, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2021 в адміністративній справі №200/18788/17(2-а/932/69/20) залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва