Справа № 263/11309/21
Суддя: Томілін О. М.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/184/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Анурова Дениса Вадимовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження в адміністративній справі,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Анурова Дениса Вадимовича про визнання дій поліцейського щодо складання постанови незаконними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАО №4717217 від 02.09.2021 та закриття провадження в адміністративній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02.09.2021 постановою поліцейського інспектора батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Анурова Дениса Вадимовича серії ЕАО №4717217 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП за порушення правил користування ременями безпеки та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню як безпідставна та винесена незаконно з наступних підстав. Так, відповідно до п.2.3 в ПДР України на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Будучи інвалідом II групи позивач має право не користуватись пасками безпеки через фізичні незручності. Крім того, в матеріалах справи відсутній протокол про адміністративне правопорушення, що є порушенням розгляду справи, а сам розгляд справи відбувся на місці зупинки, що є, на думку позивача, також неприпустимим.

22.09.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено сторонам право на подання відзиву, відповіді на відзив, доказів.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив, у якому позовні вимоги останній не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Так, 02.09.2021 в м.Маріуполі по пр..Миру,90, поліцейським Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції було виявлено порушення ПДР, а саме водій транспортного засобу «Хюндай», номерний знак НОМЕР_1 , рухався з не пристебнутими ременями безпеки, чим порушив вимоги п.2.3в ПДР України, після чого транспортний засіб був зупинений поліцейськими. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснивши права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознайомивши з матеріалами справи, інспектор виніс відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП. Вважає постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Щодо обґрунтування позовних вимог позивача представник відповідача вважає, що саме позивач повинен довести той факт, що він є особою з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, проте, на думку відповідача, позивач вказане не довів.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін у спрощеному порядку, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві на адміністративний позов, дослідивши матеріали справи, переглянувши наданий відеозапис, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 02.09.2021 інспектором Управління патрульної поліції в Донецькій області Ануровим Д.В. було винесено відносно ОСОБА_1 постанову серії ЕАО №4717217 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4717217 від 02.09.2021, ОСОБА_1 02.09.2021 о 12.26 год., в м.Маріуполь по пр.Миру, 90, керуючи транспортним засобом «Хюндай», номерний знак НОМЕР_1 , рухався з не пристебнутими ременями безпеки, чим порушив вимоги п.2.3в ПДР України.

На підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано диск із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, на якому зафіксовано момент зупинки автомобіля позивача, спілкування водія з поліцейським та вручення водієві постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З довідки МСЕК від 17.06.2021 вбачається, що позивачу ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням.

Відповідно до п.2.3 в ПДР України на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 5 статті 121 КУпАП регламентовано, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

У позовній заяві позивач також посилається на рішення Конституційного суду від 26.05.2015, яким, як він зазначає, було фактично заборонено співробітникам поліції розглядати справи на місці зупинки автомобіля.

Відповідно до п.2.3 Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають. (ВАСУ справа № К/800/37207/15 від 26 жовтня 2016 року (№ в ЄДРСРУ 62469310).

Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Частина третя ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Однак, зміни до ст.258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395, затвердженої 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

З огляду на викладене, вбачається, що нескладення протоколу про адміністративне правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів з приводу фізіологічних особливостей позивача, які б унеможливлювали користування ним ременем безпеки, то для встановлення відповідних обставин необхідні спеціальні знання в галузі медицини, й доводи позивача про наявність відповідних підстав не користуватися ременем безпеки не спростовані.

Вказані обставини є такими, що підтверджують законність та обгрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню, тобто слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, що у свою чергу відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі по адміністративне правопорушення.

З приводу позовних вимог про визнання дій відповідача незаконними суд враховує вимоги ст..286 КАС України, за якими за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому в цій частині позовні вимоги підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись ст.ст. 73, 77, 132, 134, 139, 242, 244-246, 250, 286 КАС України, КУпАП, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАО №4717217 від 02.09.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відомовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Томілін