Справа № 300/3365/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3365/21 пров. № А/857/18874/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 300/3365/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Чуприна О. В.,

час ухвалення рішення 15.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправним рішення від 26 січня 2021 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №04-12/115-20 від 02 березня 2020 року та зобов`язати здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди з 19 лютого 2020 року на підставі вказаної довідки, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, йому було призначено довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 86% від заробітку, що був перед виходом у відставку, починаючи з 21 липня 2016 року. Зазначає, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №300/2405/20 зобов`язано відповідача здійснити з 19 лютого 2020 року позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02 березня 2020 року за №04-12/115-20, з урахуванням фактично виплачених сум. На виконання вищезазначеного рішення органом пенсійного фонду проведено перерахунок грошового утримання у розмірі 56% (замість 86%) розміру суддівської винагороди із врахуванням суддівського стажу 23 роки. Вважає, що будь-які правові підстави для здійснення перерахунку грошового утримання виходячи із 56% розміру суддівської винагороди відсутні, оскільки у спірному випадку мав місце перерахунок, а не призначення довічного грошового утримання судді. Звертає увагу, що оскільки він вийшов у відставку до 30 вересня 2016 року, тому положення пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року за №1402-VIII (надалі по тексту також Закон №1402-VIII) на нього не поширюються. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 26 грудня 1992 року зарахований на посаду народного судді Рожнятівського районного народного суду (запис №12), 02 грудня 1999 року обраний суддею Івано-Франківського міського суду безстроково (запис №15), 19 січня 2011 року обраний на посаду судді Апеляційного суду Івано-Франківської області (запис №20), що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с.67-69).

Постановою Верховної Ради України від 05 липня 2016 року за №1434-VIII "Про звільнення суддів" ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області (надалі змінений на Івано-Франківського апеляційного суду), у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу в.о. голови Апеляційного суду Івано-Франківської області №03-04/141 від 20 липня 2016 року (а.с.76) позивача виключено зі складу апеляційного суду з 21 липня 2016 року на підставі постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016 року за №1434-VIII, про що вчинено відповідний запис у трудовій книжці позивача (зворотній бік а.с.69).

На підставі заяви про призначення пенсії від 22 липня 2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з липня 2016 року призначено ОСОБА_1 довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року за №2453-VI з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року за №4-рп/2016 (а.с.73, 78).

Крім того, Івано-Франківським апеляційним судом позивачу видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №04-12/115-20 від 02 березня 2020 року, згідно з якою станом на 18 лютого 2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 184976,00 гривень, в тому числі: посадовий оклад 115610,00 гривень та доплата за вислугу років 69366,00 гривень (зворотній бік а.с.96).

16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі коментованої довідки Івано-Франківського апеляційного суду, однак органом пенсійного фонду відмовлено у здійсненні такого перерахунку (а.с.95).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №300/2405/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 18 травня 2020 року за №147/05 та зобов`язано пенсійний орган здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно з довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 березня 2020 року за №04-12/115-20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Зі змісту рішення №58 від 26 січня 2021 року вбачається, що на виконання рішення суду від 16 листопада 2020 року у справі №300/2405/20 відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача (а.с.101).

Крім того, з копій протоколів щодо перерахунку пенсії та розрахунків вбачається, що до 26 січня 2021 року довічне грошове утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці становило 86% суддівської винагороди 47723,81 гривень, а у результаті здійсненого 26 січня 2021 року перерахунку довічного грошового утримання позивача, основний розмір такого утримання встановлено у розмірі 56% суддівської винагороди у розмірі 103586,56 гривень (а.с.78, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 94, 98, 101).

При цьому, обґрунтовуючи правомірність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджує про протиправне зменшення відповідачем відсоткового розміру його довічного грошового утримання з 86% до 56%, що свідчить про неврахування відповідачем різних підходів в обрахунку стажу судді та обчисленні розміру довічного грошового утримання за Законами України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII та від 07 липня 2010 року за №2453-VI.

На переконання позивача, застосування розміру довічного грошового утримання судді у відставці, встановленого Законом №1402-VIII погіршує його становище, що суперечить статті 58 Конституції України, а тому не може застосовуватись до нього, оскільки у відставку він вийшов до 18 лютого 2020 року.

Так, виходячи зі змісту норм Закону №1402-VIII, під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання змінною величиною є лише розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у особи вислуги років, є незмінним.

Крім того, позивач стверджує, що така його позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 16 жовтня 2019 року, ухваленому в зразковій справі №240/5401/18, тому вважає, що призначений йому розмір грошового утримання в значенні 86% при виході у відставку та надалі при перерахунку довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди, є незмінним. Разом з тим, стверджує, що обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання за приписами Закону №1402-VIII поширюється виключно на суддів, які підуть у відставку після 18 лютого 2020 року, тобто з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2020, яким встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою діючого судді, а у разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється автоматично.

Таким чином, предметом спору у цій справі є покликання позивача на зменшення йому суддівської винагороди з 86% на 56%, виходячи з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 23 роки 06 місяців 23 дні.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача від 26 січня 2021 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №04-12/115-20 від 02 березня 2020 року є правомірним, оскільки враховуючи стале відсоткове співвідношення уже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, установленого Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року за №2453-VІ, беручи до уваги висновки Конституційного Суду України у рішенні від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо неконституційності положень пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII та єдиного підходу до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать приписам чинних правових норм та не відповідають позиції Конституційного Суду України у рішенні від 18 лютого 2020 року №2-р/2020.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з абз.3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року за №2453-VI (в редакції чинній на час призначення позивачу грошового утримання) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року положення частини третьої статті 141 коментованого закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до п.4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року визначено наступний порядок виконання цього рішення, а саме: застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року за №2453-VI з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року за №4-рп/2016 з розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку 23 роки 06 місяців 23 дні у розмірі 86 %.

При цьому, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року за №2453-VI втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону №1402-VIII від 02 червня 2016 року на підставі Закону №1402-VIII від 02 червня 2016 року.

На момент виникнення спірних правовідносин Законом, що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року за №1402-VIII (як зазначено вище по тексту Закон №1402-VІІІ).

Ч.1 ст.142 вищезазначеного Закону передбачає, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з ч.5 ст.142 цього Закону пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з тим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року за №2453-VI (далі по тексту - Закон №2453-VI).

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

При цьому, пункт 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII передбачає, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

У інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року за №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року за №193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року за №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року за №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що Івано-Франківським окружним адміністративним судом за наслідком розгляду справи №300/2405/20 у рішенні від 16 листопада 2020 року констатовано право позивача, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Згідно з ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

З системного аналізу наведених вище правових норм та з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні від 18 лютого 2020 року за №2-р/2020 вбачається, що Законом не встановлено різних умов в частині застосування відсоткового розміру суддівської винагороди при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при призначенні грошового утримання чи здійсненні його перерахунку.

Крім того, надаючи оцінку положенням пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 за №2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Таким чином, враховуючи усе наведене вище, правильним є твердження про те, що з врахуванням положень частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого судді, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, виходячи з 50 відсотків (20 років роботи) + 2 відсотки за кожний повний рік роботи понад 20 років.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI.

Встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень.

Право судді у відставці на здійснення перерахунку розміру довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII передбачає обчислення розміру такого утримання виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру заробітної плати працюючого судді, встановленого цим же Законом.

Разом з тим, визначена пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII можливість встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 відсотків суддівської винагороди (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді) передбачала обчислення розміру такого утримання відповідно до положень Закону №2453-VІ.

При цьому, рішенням Конституційного Суду від 18 лютого 2020 року за №2-р/2020 відновлено право колишніх суддів на перерахунок уже призначеного їм щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з підвищенням (введенням нового) розміру і складової суддівської винагороди на рівні умов та складових заробітної плати діючих суддів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, розмір відсотку від суми винагороди, із якого обчислюється призначення утримання колишніх суддів, з дня виходу позивача у відставку - липень 2016 року до дня звернення до відповідача за спірним перерахунком такого утримання - 11 квітня 2021 року змінювався.

Так, в редакції спеціалізованого закону, чинного на час виходу позивачем у відставку, утримання призначалося у розмірі від 80 до 90 відсотків суми суддівської винагороди (рішенням Конституційного Суду №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року; абзац 2 пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII). Надалі, положеннями частини 3 статті 142 нового Закону №1402-VIII таке значення визначено в розмірі 50% відповідної винагороди, однак без обмеження максимальним розміром.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що таке зменшення відсоткового значення зумовлено значним збільшенням законодавчим органом грошового забезпечення діючих суддів. Збільшення розміру винагороди стало достатньо пропорційним до зменшення відсотка від суми заробітку для обчислення (призначення/перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді.

Разом з тим, як свідчить судова практика в окремих випадках виникають обставини, за яких колишні судді, які вийшли на пенсію до 30 вересня 2016 року (до дня набрання чинності нового спеціалізованого закону в редакції Закон від 02 червня 2016 року за №1402-VIII), покликаючись на висновки, сформовані у інших судових справах (в тому числі суду касаційної інстанції), отримуючи на законних підставах нову довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів, розраховують на обчислення такого утримання у зв`язку із його перерахунком із урахуванням такої довідки в значенні від 80% до 90 % (від визначеного відсотка при виході у відставку) суми винагороди діючого судді.

Таким чином, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, може скластися ситуація, за якої судді, які до подання у відставку займали одну і ту ж посаду в межах однієї інстанції, мають одну і ту ж вислугу років, одинакові встановлені законом доплати, матимуть різний розмір довічного грошового утримання, оскільки ті судді, які вийшли у відставку до 30 вересня 2016 року претендуватимуть на розмір від 80 до 90% (хоча їх винагорода, на час звільнення, не обчислювалося за правилами статті 135 №1402-VIII), а ті, що отримали право на пенсію після 30 вересня 2016 року - від 50%.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, таке правове регулювання спірних відносин не є справедливим по відношенні до суддів, що отримують право на відставку після 30 вересня 2016 року та створюють дискримінацію у праві на належне пенсійне забезпечення однієї і тієї ж категорії громадян.

Визначення різних підходів до порядку обчислення розміру пенсійного забезпечення однієї категорії громадян порушує основоположний принцип судочинства рівність усіх громадян у своїх права перед законом, в тому числі у праві на справедливе встановлення пенсії, що закріплено в статтях 21, 24 Конституції України.

Виокремлення осіб (суддів) першої групи (в залежності від дати виходу у відставку) може призвести до здійснення в подальших перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з іншим розміром такого утримання, що ставить у нерівне становище з суддями другої виділеної вище групи (при однакових вихідних даних).

Такий підхід за змістом п.3 ч.1 ст.1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06 вересня 2012 року за №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Такими чином, визнання неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII передбачає єдиний правомірний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу, виключає можливість та обґрунтовані підстави для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України №1402-VIII та відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законом №2453-VІ.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, у зв`язку з проведеним відповідачем перерахунком щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 16 листопада 2020 року по справі №300/2405/20, розмір довічного грошового утримання позивача, з урахуванням відсоткового розміру суддівської винагороди, з якої обчислено довічне грошове утримання за стаж роботи понад 23 роки (згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.76 зворот) - 56 % збільшився у порівнянні із розміром довічного грошового утримання позивача, встановленого до проведення спірного перерахунку, виходячи із 86% суддівської винагороди (а.с.94, 101).

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача від 26 січня 2021 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №04-12/115-20 від 02 березня 2020 року є правомірним, оскільки враховуючи стале відсоткове співвідношення уже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, установленого Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року за №2453-VІ, беручи до уваги висновки Конституційного Суду України у рішенні від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо неконституційності положень пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII та єдиного підходу до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать приписам чинних правових норм та не відповідають позиції Конституційного Суду України у рішенні від 18 лютого 2020 року №2-р/2020.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 300/3365/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.