Справа № 420/11418/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/11418/21
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: апелянта - ОСОБА_1 , його представника Воронкова Володимира Олексійовича, перекладача Оніщук Костянтина Олексійовича та представника відповідача Філіппенко Олени Олегівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив суд скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУДМС) від 27.05.2021 року №383667 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач прибув в Україну 18.02.2019 року, та перебуваючи в Україні на законних підставах 28.01.2020 року звернувся до ГУДМС з клопотанням про надання йому дозволу на імміграцію, як батьку громадянки України.

На підставі вказаної заяви, вiдповiдно до вимог пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», 11.09.2020 року ГУДМС було надано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну (а.с.80).

21.09.2020 року позивач був документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що до ГУДМС надійшло подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №5422/55/01-2021 від 24.05.2021 року «Про скасування дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання, примусове видворення та заборону в`їзду на територію України» відносно позивача.

З вказаного подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України вбачається, що з метою легалізації на територію України прибув уродженець Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , який є учасником організованої злочинної групи, що вчиняє тяжкi та особливо тяжкі злочини. За період перебування на території України вказана особа перевірялася на причетність до скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів в рамках кримінальних проваджень: №0000585 від 18.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (шахрайство); №0001142 від 16.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (хуліганство). Своїми безпосередніми діями ОСОБА_1 створює реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, порушує права і свободи людини і громадянина, сприяє дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширює вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній, суспільній сферах.

З метою виконання рішення РНБО від 14 травня 2021 року, введеного в дію Указом Президента України №203/2021 від 21.05.2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", та керуючись пунктами 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України вбачав за доцільне прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію та про скасування посвідки на постійне проживання, а також на підставі вимог частини 1 статті 13, статті 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийняти рішення про примусове видворення та заборону в`їзду на територію України громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , оскільки його дії становлять загрозу національній безпеці України, безпеці громадського порядку в Україні, що є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

27.05.2021 року начальником ГУДМС затверджено висновок від 27.05.2021 року про скасування дозволу на імміграцію, наданого громадянину Азербайджану ОСОБА_1 (а.с.93-96), згідно якого провідний спеціаліст відділу у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС Ніколенко О.В., розглянувши із урахуванням вимог пунктів 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданням про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (зі змінами, далі Порядок провадження), подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про скасування дозволу на імміграцію в Україну, посвідки на постійне проживання, примусове видворення та заборону в`їзду на територію Україну громадянину Азербайджана ОСОБА_1 , вважав за доцільне, зокрема, скасувати прийняте 11.09.2020 року рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану, посвідку на постійне проживання в Україні від 21.09.2020 року вилучити, визнати недійсною та знищити у встановленому законом порядку.

27.05.2021 року ГУДМС прийнято рішення №383667 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну» про те, що на підставі пунктів 3 4 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 11 вересня 2020 року, та що видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 "Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 (а.с.97).

Вказані обставини і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 5422/55/01-2021 від 24.05.2021 року є чинним, дії щодо його складання протиправними в судовому порядку не встановлювались, відповідачем на його підставі правомірно було прийнято спірне рішення.

Суд зазначав, що предметом перевірки у даній справі не є питання того, чи правомірно Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України дійшов висновку, що позивач є особою, яка своїми безпосередніми діями створює реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, порушує права і свободи людини і громадянина, сприяє дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширює вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній, суспільній сферах.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави (ч.3 ст.3 вказаного закону).

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання (ч.1 ст.4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Положеннями статті 1 Закону України "Про імміграцію" (далі Закон) передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст.3 Закону).

Положеннями статті 9 Закону визначено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Як було зазначено, на підставі заяви вiдповiдно до вимог пункту частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» 11.09.2020 року ГУДМС було надано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну, а 21.09.2020 року він був документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 (а.с.80)..

Статтею 12 Закону визначено підстави для скасування дозволу на імміграцію. Так, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Положеннями статтті 13 Закону встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Крім того, зі змісту п.21-23 Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМУ від 26 грудня 2002 року №1983, вбачається, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Так, процедурною підставою для прийняття спірного рішення №383667 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну» було подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 5422/55/01-2021 від 24.05.2021 року «Про скасування дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання, примусове видворення та заборону в`їзду на територію України».

Згідно вказаного подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, своїми безпосередніми діями ОСОБА_1 створює реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, порушує права і свободи людини і громадянина, сприяє дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширює вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній, суспільній сферах.

Також в поданні зазначено, що з метою виконання рішення РНБО від 14 травня 2021 року, введеного в дію Указом Президента України №203/2021 від 21.05.2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", та керуючись пунктами 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України вбачав за доцільне прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію та рішення про скасування посвідки на постійне проживання, а також на підставі вимог частини 1 статті 13, статті 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийняти рішення про примусове видворення та заборону в`їзду на територію України, громадянину Азербайджанської Республіки Абдуллаєву ОСОБА_2 , оскільки його дії становлять загрозу національній безпеці України, безпеці громадського порядку в Україні, що є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

З аналізу наведеного та з огляду на зміст спірного рішення відповідача вбачається, що правовою підставою для скасування дозволу на іміграцію є та обставина, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні (п.3) та з метою необхідною для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України (п.4).

Колегія суддів, з урахуванням змісту подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, зокрема, з приводу того, що позивач прибув на територію України з метою легалізації, як учасник організованої злочинної групи, що вчиняє тяжкi та особливо тяжкі злочини, а також з огляду на те, що за період перебування на території України вказана особа перевірявся на причетність до скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів в рамках кримінальних проваджень: №0000585 від 18.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (шахрайство); №0001142 від 16.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України (хуліганство), погоджується з доводами відповідача та висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для скасування дозволу на імміграцію, грунтуючись на п.3 та 4 частини 1 статті 12 Закону.

При цьому, в контексті наявності дій позивача, що становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та які не сприяють охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, суд апеляційної інстанції вважає за належне врахувати іншу інформацію, встановлену ГУНП, а саме те, що позивач значився підсудним за Київським ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області (за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України), також 22.01.2018 року затримувався Київським ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області за незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами і вибуховими речовинами (ЄРДР №0000194 від 22 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України), 14.11.2018 року затримувався Київським ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області (за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України), 24.02.2019 року затримувався Малиновським ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області (ЄРДР № 0000645 від 24.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України), 23.02.2019 року затримувався Малиновським ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області (ЄРДР № 0000551 від 15.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України).

З приводу вказаного слід зазначити, що ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження, представником позивача та/або самим позивачем не було зазначено доводів щодо вищевказаної інформації, встановленої ГУНП.

Окремо слід зазначити, що Указом Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 введене в дію рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Згідно з вказаним рішенням та відповідно до статті 5 Закону України "Про санкції", Рада національної безпеки і оборони України вирішила підтримати внесені Кабінетом Міністрів України та Службою безпеки України пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), та застосувати персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1.

Відповідно до додатку з переліком осіб, до яких застосовані вказані санкції, за №565 зазначений громадянин Азербайджанської Республіки позивач по даній справі. Тринадцятим обмежувальним заходом, застосовним до позивача, є: інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України).

Відповідно до положень частини 3 та 4 статті 10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» прийняті Радою рішення вводяться в дію указами Президента України.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України, с обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про санкції», з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Застосування персональних, спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів стосовно позивача на підставі Закону України «Про санкції», свідчить про те, що дії цієї особи створюють загрозу інтересам держави у забезпеченні національної безпеки, у тому числі безпеці людей, які проживають на її території, що (створення загрози вказаним інтересам) вбачається і з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу необгрунтованості доводів позивача про те, що ОСОБА_3 , який був вказаний у відповідному додатку до рішення РНБО України, немає нічого спільного з ОСОБА_1 , якому була видана посвідка на постійне проживання, оскільки відповідачем було прийнято спірне рішення на підставі відомостей, викладених у поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №5422/55/01-2021 від 24.05.2021 року «Про скасування дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання, примусове видворення та заборону в`їзду на територію України» громадянину Республіки Азербайджану ОСОБА_1 , тобто позивачу. В самому поданні від 24.05.2021 року Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України ідентифікував особу, до якої застосовані відповідні санкції, як особу, що створює реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, порушує права і свободи людини і громадянина, саме громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , вказавши, що остатній документований на підставі дозволу на імміграцію посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 від 21.09.2020 року терміном дії до 17.09.2030 року.

Наведені висновки з приводу того, що позивач і особа, зазначена під №565 у вказаному списку, є однією особою, також узгоджуються з наступним.

05 жовтня 2021 року було прийнято рішення Ради національної безпеки і оборони України (введено в дію Указом Президента України від 05 жовтня 2021 року № 497/2021) "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)".

З аналізу додатку 6 до вказаного рішення вбачається (п.6), що позиції 563 596 викладено в такій редакції: "565. ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Азербайджанської Республіки, громадянин Азербайджанської Республіки».

При цьому слід зазначити, що ні рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», ні рішення Ради національної безпеки і оборони України (введено в дію Указом Президента України від 05 жовтня 2021 року № 497/2021) "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" від 05 жовтня 2021 року, рівно як і укази Президента України, якими вказані рішення введено в дію, в судовому порядку скасовані не були, а тому є чинними.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування рішення ГУДМС від 27.05.2021 року №383667 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.