Справа № 480/1958/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2021 року Справа № 480/1958/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,
представника позивача - Афанасьєва О.Ю.,
представників відповідача - Даценка А.М., Сенченка В.В.,
представника третьої особи (Сумської обласної державної адміністрації) - Сиріциної Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1958/21 за позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області до Комунальної установи Сумської обласної ради Атинський психоневрологічний інтернат, треті особи - Сумська обласна державна адміністрація, Сумська обласна рада про застосування заходів реагування,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Комунальної установи Сумської обласної ради Атинський психоневрологічний інтернат (далі - КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат), в якому просить:
- застосувати захід реагування до КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат,
у вигляді часткового зупинення роботи КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат, а саме: зупинення експлуатації будівлі житлового будинку КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат за адресою: Сумська область, Білопільський р-н, село Атинське, вул. Зелена, 2 до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної безпеки, виявлених під час перевірки, а саме пунктів 1-3, 35-48 Акту № 9 від 09.02.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі доручення голови Уряду, у відповідності до статті 66 Кодексу цивільного захисту України та на підставі ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у період з 08.02.2021 по 09.02.2021 посадовими особами позивача було здійснено позапланову перевірку КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат та складено Акт перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сфері пожежної безпеки від 09.02.2021 № 9.
Позивач стверджує, що перевіркою встановлено, що при роботі КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат, мають місце порушення у сфері пожежної та техногенної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, та у подальшому можуть призвести до тяжких наслідків що у свою чергу, є підставою для застосування заходів реагування, передбачених ч.2, ст. 68 Кодексу цивільного захисту України у вигляді часткового зупинення роботи КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат, а саме: зупинення експлуатації будівлі житлового будинку КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат за адресою: Сумська область, Білопільський р-н, село Атинське, вул. Зелена, 2.
Ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача, та вирішено перейди до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Під час підготовчого засідання, протокольною ухвалою суду було залучено до справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Сумську обласну раду та Сумську обласну державну адміністрацію.
Також протокольною ухвалою суду було продовжено підготовче провадження у справі на 30 днів.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що не погоджується із порушеннями викладеними в акті перевірки від 09.02.2021 № 9.
Представники третіх осіб надали суду пояснення, в яких також заперечують проти задоволення позовних вимог.
Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується та наполягає на позовних вимогах.
В подальшому, в зв`язку з частковим усуненням відповідачем встановлених перевіркою порушень, позивач неодноразово уточнював позовні вимоги шляхом їх зменшення.
Ухвалою суду було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду було задоволено клопотання представника відповідача, провадження у справі зупинено для надання сторонам часу для примирення до 15.11.2021.
22.11.2021 судом було поновлено провадження у справі, призначено судове засідання.
Представник позивача подав уточнення позовних вимог, в яких фактично зменшив позовні вимоги внаслідок часткового усунення відповідачем виявлених порушень, та просив:
- застосувати захід реагування до Комунальної установи Сумської обласної ради Атинський психоневрологічний інтернат, у вигляді часкового зупинення роботи Комунальної установи Сумської обласної ради Атинський психоневрологічний інтернат, а саме: зупинення експлуатації будівлі житлового будинку КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Атинське, вул. Зелена, 2 до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної безпеки, виявлених під час перевірки, а саме: пункту 48 Акту № 9 від 09.02.2021 року (пункту 1 Акту від 12.11.2021 року).
Зазначена заява обґрунтована тим, що з 11.11.2021 року по 12.11.2021 року контролюючим органом (позивачем по справі) було здійснено позапланову перевірку відповідача та складено відповідний Акт від 12.11.2021 р.№ 389. За результатами даного позапланового заходу державного нагляду (контролю) було встановлено наявність порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а саме: в житловому будинку дерев`яні конструкції сходової клітки не відповідають вимогам нормативних документів по показникам класу вогнестійкості і групи поширення вогню, чим порушено п. 11, п.22 розділу II, п.2.23 розділу III п. 5.3. таблиця 1; ППБУ, ДБН В. 1.1-7:2016.
В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представники відповідача проти позову заперечували та просили у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник третьої особи Сумської обласної державної адміністрації проти задоволення позову заперечував.
Представник третьої особи Сумської обласної ради в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини у даній справі та докази, якими сторони обґрунтовують свою позицію, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на виконання доручення голови Уряду, у відповідності до статті 66 Кодексу цивільного захисту України та на підставі ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області видано наказ «Про проведення перевірок» № 1 від 01.02.2021 та оформлено посвідчення на проведення заходу державного нагляду (контролю) № 7 від 08.02.202, на підставі яких, у період з 08.02.2021 по 09.02.2021 посадовими особами Управління було здійснено позапланову перевірку КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат (а.с. 6 8).
За наслідками проведеної перевірки складено Акт перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сфері пожежної безпеки від 09.02.2021 № 9, яким встановлено, що при роботі КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат, мають місце порушення у сфері пожежної та техногенної безпеки (а.с. 9 22).
В подальшому позивачем з 11.11.2021 року по 12.11.2021 року було здійснено позапланову перевірку КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки та складено відповідний Акт від 12.11.2021 р.№ 389, яким встановлено не усунення порушення зафіксованого в п.48 Акту перевірки від 09.02.2021 № 9, а саме: в житловому будинку дерев`яні конструкції сходової клітки не відповідають вимогам нормативних документів по показникам класу вогнестійкості і групи поширення вогню, чим порушено п. 11, п.22 розділу II, п.2.23 розділу III п. 5.3. таблиця 1; ППБУ, ДБН В. 1.1-7:2016.
Позивач вважає, що вказане порушення створює ризик настання негативних наслідків у вигляді надзвичайної ситуації, яка як наслідок створює загрозу життю або здоров`ю людей, що у свою чергу, є підставою для застосування заходів реагування, передбачених ч.2, ст. 68 Кодексу цивільного захисту України.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 5 статті 4 Закону України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.
Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.
Частиною 7 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Згідно пунктів 29, 33 та 43 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України, об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, який згідно із законом вважається таким, на якому є реальна загроза виникнення аварії та/або надзвичайної ситуації техногенного чи природного характеру; пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю; техногенна безпека - відсутність ризику виникнення аварій та/або катастроф на потенційно небезпечних об`єктах, а також у суб`єктів господарювання, що можуть створити реальну загрозу їх виникнення. Техногенна безпека характеризує стан захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного характеру. Забезпечення техногенної безпеки є особливою (специфічною) функцією захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій.
Пунктами 1, 3 та 4 частини 1 статті 7 Кодексу цивільного захисту України визначено, що цивільний захист здійснюється за такими основними принципами: гарантування та забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності; пріоритетності завдань, спрямованих на рятування життя та збереження здоров`я громадян; максимально можливого, економічно обґрунтованого зменшення ризику виникнення надзвичайних ситуацій.
Відповідно до пункту 21 частини 1 статті 20 Кодексу цивільного захисту України, до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить: забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.
Згідно частини 1 статті 66 Кодексу цивільного захисту України, центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
Пунктом 12 частини 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить: звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 68 Кодексу цивільного захисту України, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.
У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.
Частина 3 статті 68 Кодексу цивільного захисту України, встановлює, що приписи, постанови, розпорядження центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, щодо усунення порушень встановлених законодавством вимог з питань техногенної та пожежної безпеки можуть бути оскаржені до суду в установлений законом строк.
Статтею 70 Кодексу цивільного захисту України визначено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від вимог, визначених нормативно-правовими актами або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.
Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
Пунктом 4 розділу І Правил пожежної безпеки в Україні, встановлено, що пожежна безпека повинна забезпечуватися шляхом проведення організаційних заходів та технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зниження можливих майнових втрат і зменшення негативних екологічних наслідків у разі їх виникнення, створення умов для успішного гасіння пожеж.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданого позову суд виходить з наступного.
Аналіз статті 70 Кодексу цивільного захисту України дає підстави для висновку, що застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг можливе лише за рішенням адміністративного суду, прийнятим за зверненням центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки. Такі заходи можуть бути застосовані на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки і ці порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
Захід реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 810/4274/17, від 30.09.2020 у справі № 580/34/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 826/9226/16.
Зі змісту уточненого позову випливає, що позивач вказує на неусунення відповідачем порушень, виявлених в ході позапланової перевірки позивача на час судового розгляду та зазначає про те, що порушення вимог законодавства, встановлені позивачем в акті позапланової перевірки відповідача є такими, що створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей.
Аналізуючи наведені доводи позивача суд звертає увагу, що відповідач на час розгляду справи в суді здійснював усунення виявлених порушень вимог законодавства, які зафіксовано в акті позапланової перевірки від 09.02.2021 № 9, зокрема і шляхом ініціювання перед позивачем позапланових перевірок.
Зокрема, така позапланова перевірка проведена в період з 11.11.2021 - 12.11.2021, за результатом якої складено акт №389.
Судом встановлено, що з огляду на зміст акта позапланової перевірки відповідача № 389, залишилося не усунутим встановлене позивачем одне порушення вимог протипожежної безпеки, що було викладене в п. 48 акту позапланової перевірки від 09.02.2021 № 9, а саме: В житловому будинку дерев`яні конструкції сходової клітки не відповідають вимогам нормативних документів по показникам класу вогнестійкості і групи поширення вогню, чим порушено п.11, п.22 розділу II, п.2.23 розділу III ППБУ, п.5.3. таблиця 1 ДБН В. 1.1-7:2016
Суд зазначає, що відповідно до пункту 11 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, працівники об`єкта зобов`язані дотримуватися встановленого протипожежного режиму, виконувати вимоги цих Правил та інших нормативно-правових актів з питань пожежної безпеки.
Згідно пункту 22 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, під час експлуатації об`єктів забороняється знижувати рівень пожежної безпеки, встановлений законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта.
Пунктом 2.23. розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні визначено, що забороняється зменшувати кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, класи вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій, застосовувати будівельні матеріали з вищими показниками пожежної небезпеки, змінювати інженерні та планувальні рішення й умови освітлення згідно з нормованою вимогою.
Відповідно п.5.3. ДБН В. 1.1-7:2016, ступінь вогнестійкості будинку встановлюють залежно від його призначення, категорією за вибухопожежною та пожежною небезпекою, висоти (поверховості), площі поверху в межах протипожежного відсіку. В залежності від ступеню вогнестійкості будинку визначають класи вогнестійкості будівельних конструкцій і групи поширення вогню по цих конструкціях відповідно до таблиці 1.
При цьому таблиця 1 п.5.3. ДБН В. 1.1-7:2016 визначає ступінь вогнестійкості будинків та класи вогнестійкості будівельних конструкцій.
За змісту актів позапланових перевірок №9 та №389, суд вбачає, що позивач не зазначив яким саме критеріям, визначеним таблицею 1 п.5.3. ДБН В. 1.1-7:2016, не відповідають дерев`яні конструкції сходової клітки будівлі відповідача.
Також судом встановлено, що Державний комунальний заклад Атинський психоневрологічний будинок інтернат (правонаступником якого є відповідач) зареєстрований як юридична особа 23.12.1997 року (а.с. 123, т.2). як пояснили в судовому засіданні представники відповідача, спірний житловий будинок використовувався Атинським психоневрологічним інтернатом з моменту його реєстрації.
Судом встановлено, що вказані обставини позивачем не досліджувалися при здійсненні позапланових перевірок, як і не з`ясовувалося питання щодо часу введення в експлуатацію спірної будівлі, з огляду на вимоги пункту 22 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, яким визначено, що під час експлуатації об`єктів забороняється знижувати рівень пожежної безпеки, встановлений законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта.
Крім того, під час розгляду справи позивачем не доведено, що відповідачем було знижено рівень пожежної безпеки в порівнянні із рівнем встановленим законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта.
Отже, враховуючи зазначене, суд доходить, що висновки, викладені в актах перевірки №9 від 09.02.2021та №389 від 12.11.2021, а саме: «В житловому будинку дерев`яні конструкції сходової клітки не відповідають вимогам нормативних документів по показникам класу вогнестійкості і групи поширення вогню, чим порушено п.11, п.22 розділу II, п.2.23 розділу III ППБУ, п.5.3. таблиця 1 ДБН В. 1.1-7:2016», зроблені позивачем передчасно, без дослідження всіх обставин, що мають значення.
Верховний Суд в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 826/9226/16, наголошував на тому, що поняття «загрози життю та здоров`ю» є оціночним. Однак вказане не спростовує необхідність дослідження судами доказів, якими обґрунтовується їх наявність, та зважаючи, що такі позови розглядаються за позовними заявами суб`єктів владних повноважень, суди не повинні обмежуватися тільки даними актів перевірок. Достовірність інформації про зафіксовані в них порушення повинна бути перевірена судами шляхом надання оцінки відповідним доказам, а застосування судом обраного заходу державного реагування ґрунтуватися на дотриманні всіх принципів адміністративного судочинства.
Отже, при обранні виключного заходу реагування у вигляді повного зупинення експлуатації будівель та споруд судом має ураховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування обсягу та ступеню тяжкості допущених порушень, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість та передчасність висновків позивача, викладених в п.48 акту перевірки №9 від 09.02.2021та п.1 акту перевірки №389 від 12.11.2021, суд вважає і необґрунтованим твердження позивача, що вказане порушення створює реальну загрозу життю та здоров`ю людей, та усунення цього порушення вимагає вжиття заходів реагування саме у вигляді повного зупинення експлуатації вказаної житлової будівлі.
Відтак у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
З метою отримання правової допомоги при розгляді даної адміністративної справи відповідачем було укладено Договір від 08.04.2021р. з адвокатом Даценко Артур Миколайович (а.с. 85, т.1)
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Суд враховує, що позивач звернувся з позовом, в якому просив застосувати захід реагування до відповідача до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної безпеки, виявлених під час перевірки, а саме пунктів 1-3, 35-48 Акту № 9 від 09.02.2021, тобто до усунення 16 порушень.
В подальшому позивач уточнював позовні вимоги шляхом їх зменшенням внаслідок самостійного усунення відповідачем порушень. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.12.2021 року

Суддя В.О. Павлічек