Справа № 440/9064/21
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/9064/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Захаренка О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Білька В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

10.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №106 о/с від 24.02.2021 Головного управління Національної поліції в Полтавській області в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 24.02.2021;

- стягнути за рахунок державних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 24.02.2021 по день фактичного розрахунку;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на службі та виплати заробітної плати за один місяць.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що звільнення його зі служби є незаконним та протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження /а.с. 24/.

До Полтавського окружного адміністративного суду від представника Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно зі змістом якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі /а.с. 31-34/.

Протокольною ухвалою суду від 26.08.2021 підготовче засідання відкладено на 13.10.2021 з огляду на відсутність доказів належного повідомлення позивача /а.с. 27/. Протокольною ухвалою суду від 13.10.2021 підготовче засідання відкладено на 03.11.2021 з огляду на задоволення клопотання позивача /а.с. 70/. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10.11.2021 для надання доказів /а.с. 73/.

Протокольною ухвалою суду від 10.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2021 /а.с. 139/.

Протокольною ухвалою суду від 01.12.2021 оголошено перерву до 14.12.2021 для надання доказів /а.с.142/. Протокольною ухвалою суду від 14.12.2021 оголошено перерву до 22.12.2021 для надання доказів /а.с. 151/. Протокольною ухвалою суду від 22.12.2021 відкладено розгляд справи на 24.12.2021 /а.с. 159/.

У судовому засідання 24.12.2021 позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; представник відповідача просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2015 позивач прийнятий на службу до Національної поліції.

24.12.2021 позивача попереджено про можливе наступне звільнення зі служби поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) /а.с. 47/.

У рапорті від 22.02.2021 позивачем зазначено про відмову від запропонованої посади поліцейського відділення №3 взводу 2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Полтавській області (м. Зіньків) у зв`язку з віддаленням від місця проживання; інші вакантні посади не пропонувались /а.с. 48/.

У рапорті від 23.02.2021 позивачем зазначено про відмову від запропонованих посад за списком вакантних посад станом на 23.02.2021 у зв`язку з віддаленням від місця проживання; інші вакантні посади не пропонувались; позивач готовий розглянути пропозиції вакантних посад в ВП №2 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області /а.с. 49/.

23.02.2021 начальником відділення поліції №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області підписано подання до звільнення з Національної поліції (через скорочення) за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області /а.с. 52-53/.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області №106 о/с від 24.02.2021 звільнено за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Лохвицького відділу поліції, 24.02.2021, на підставі наказу Національної поліції України від 21.12.2020 №1001. Встановлено премію за лютий 2021 року в розмірі 88,401%. Вислуга років станом на 24.02.2021 складає 09 років 06 місяців 25 днів. При звільненні має право на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 02 календарні дні /а.с.46/.

Не погодившись зі звільненням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Регулювання правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням служби в поліції, здійснюється відповідно до спеціального законодавства, зокрема Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з статтею 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини першої статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень статті 68 цього Закону у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Отже, до спірних правовідносин щодо звільнення працівників податкової міліції через скорочення штату мають застосовуватись норми Кодексу законів про працю України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною четвертою статті 36 КЗпП України визначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитись інші посади, спеціальності, професії тощо, у результаті чого кількість працівників може і не зменшуватись, а в окремих випадках навіть збільшуватись.

Судом встановлено, що позивача звільнено з публічної служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до статті 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 19 постанови №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше) дія трудового договору працівника продовжується (частина третя статті 36 Кодексу законів про працю України). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Стосовно до правил пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може бути розірвано трудовий договір при відмові працівника укласти договір про повну матеріальну відповідальність з поважних причин (або коли раніше виконання обов`язків за трудовим договором не вимагало укладення договору про повну матеріальну відповідальність), а також з особою, що приймалась для заміщення відсутнього працівника, але пропрацювала більше чотирьох місяців, при поверненні цього працівника на роботу, якщо відсутня можливість переведення з її згоди на іншу роботу. В усіх випадках звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А Кодексу законів про працю України.

Згідно зі статтею 42 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте станом на дату попередження відповідачем ОСОБА_1 про можливе наступне звільнення зі служби в поліції, яке здійснено 24.12.2020, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого попередження, виходячи з наступного.

У цьому попередженні зазначено, що позивача ознайомлено із наказом Національної поліції України від 21.12.2020 №1001 "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області", зокрема про скорочення посади, яку він обіймає, та попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.

Водночас, у наведеному наказі Національної поліції України від 21.12.2020 №1001 зазначено: 1. Затвердити: 1) перелік змін у штатах Національної поліції, що додається; 2) штати територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що додаються. 2. Наказ увести в дію з 01.01.2021 /а.с. 78/.

Отже, станом на дату здійснення попередження позивача про скорочення посади та наступне вивільнення, а саме: 24.12.2020 не було правової підстави для здійснення такого попередження, оскільки як назначено в наказі №1001 від 21.12.2020, саме наказ (а не нові штати і не перелік змін у штатах) вводиться в дію з 01.01.2021.

На підставі викладеного, станом на 24.12.2020 не було належного та допустимого юридичного документу, зокрема документу, який набрав чинності, та яким визначено підстави для здійснення попередження працівників про скорочення його посади.

Як вищенаведено, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Так, нормами спеціального законодавства, а саме: статтею 68 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції здійснюється за умови можливості його подальшого використання на службі та з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Водночас, нормами загального трудового законодавства, а саме: статтею 49-2 КЗпП України врегульовано, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації.

Таким чином, наведеними нормами врегульовано процедуру призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду, а також порядок пропонування такої посади.

З огляду на відсутність у Законі України "Про Національну поліцію" спеціальних положень, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, у цьому випадку підлягають застосуванню загальні положення КЗпП України.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 814/2562/16.

У ході розгляду справи встановлено, що 24.12.2020 позивача попереджено про наступне вивільнення, проте, одночасно з попередженням про звільнення у порушення вимог статті 49-2 КЗпП України позивачу не запропоновано іншу роботу у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області. Вакантні посади було запропоновано 22.02.2021 та 23.02.2021, тобто за 1 та 2 дні до дати, яка передувала звільненню, тобто жодних заходів на виконання вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України відповідачем здійснено не було.

У рапорті від 22.02.2021 позивачем зазначено про відмову від запропонованої посади поліцейського відділення №3 взводу 2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Полтавській області (м. Зіньків) у зв`язку з віддаленням від місця проживання; інші вакантні посади не пропонувались /а.с. 48/.

У рапорті від 23.02.2021 позивачем зазначено про відмову від запропонованих посад за списком вакантних посад, станом на 23.02.2021 у зв`язку з віддаленням від місця проживання; інші вакантні посади не пропонувались /а.с. 49/.

У постанові від 06.05.2020 у справі № 487/2191/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що рапорти від 22.02.2021 та від 23.02.2021 не можуть бути належними і допустимими доказами на підтвердження факту пропонування позивачеві вакантних посад та відмови останнього від таких посад, оскільки складені не в строки, передбаченні чинним законодавством, безпідставно та без врахування всіх обставин, які мали бути взяті до увагу під час їх складання.

Таким чином, відповідач не виконав свого обов`язку щодо завчасного повідомлення позивача щодо наявності відповідних вакантних посад, оскільки лише у такий спосіб можливо забезпечити право особи щодо вільного вибору посади, прийняття рішення про подальше проходження служби в органах Національної поліції та дотримання встановленого статтею 68 Закону України "Про Національну поліцію" строку попередження.

Суд також зазначає, що при прийнятті попередження про звільнення ОСОБА_1 відповідач не здійснив належних заходів щодо пропонування вакантних рівнозначних посад, чим також позбавив можливості з урахуванням часу вибору з більшої кількості вільних посад для подальшого проходження служби позивачем.

Аналіз наведених вище норм права та обставин справи дають підстави для висновку, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

Водночас, у випадку перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні, звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо.

При цьому, саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів до і після реорганізації.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №814/56/17.

Отже, сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Із наказу Національної поліції України від 21.12.2020 №1001 "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області" вбачається, що у відділенні поліції № 2 (м. Лохвиця) у секторі реагування патрульної поліції наявні посади поліцейського молодший склад поліції у кількості 11 посад, помічник чергового молодший склад поліції 4 посади.

Згідно з довідкою відповідача від 17.12.2021 № 2010/115/12/02-2021 за штатним розписом, діючим до введення в дію наказу від 21.12.2020 №1001, до секторів реагування патрульної поліції Лохвицького відділу поліції ГУНП в Полтавській області входило 18 посад молодшого складу поліції.

При цьому, згідно з довідкою відповідача від 17.12.2021 № 2011/115/12/02-2021 встановити кількість вакантних посад молодшого складу поліції в ізоляторі тимчасового тримання № 3 (м. Лохвиця) ГУНП в Полтавській області станом на 23.02.2021 не є можливим.

Оскільки скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів до і після реорганізації, при цьому, відповідачем цих доказів не надано, у суду відсутні можливості встановити ці обставини шляхом порівняння штатних розписів.

Таким чином, відповідач не надав належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження своїх доводів про наявність фактичного скорочення штату.

Інші доводи відповідача є безпідставними з огляду на наведене та не впливають на висновки суду.

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасувати наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області №106 о/с від 24.02.2021 у частині звільнення зі служби в поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_1 за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через скорочення штатів) з 24.02.2021.

Згідно із частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки судом встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_1 , позивач підлягає поновленню саме на тій посаді, з якої його звільнено за спірним наказом, а саме: на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 241-1 Кодексу законів про працю України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Частиною третьою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що день звільнення вважається останнім днем служби.

Крім того, у пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки останнім днем роботи позивача є 24.02.2021, суд вважає за необхідне поновити його на вказаній вище посаді з 25.02.2021.

Натомість, підстави для поновлення позивача на посаді з 24.02.2021 відсутні, оскільки 24.02.2021 був останнім днем роботи позивача на посаді, з якої його звільнено оскаржуваним наказом.

Крім того, відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Для обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок №100, у редакції, чинній на момент винесення рішення, яким вирішується трудовий спір).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Судом встановлено незаконність спірного наказу про звільнення позивача, отже, право позивача порушено з 25.02.2021. Таким чином, період вимушеного прогулу позивача обраховується з 25.02.2021 (дня поновлення на посаді) по 24.12.2021 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника.

Згідно з довідкою відповідача від 06.09.2021 № 1520/115/29/10/02-2021 середньоденна заробітна плата позивача станом на момент звільнення складає 435,79 грн, з сумою якої погоджується позивач.

З урахуванням викладеного, стягненню з ГУНП в Полтавській області на користь позивача підлягає грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.02.2021 по 24.12.2021 у розмірі 91080,11 грн, з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області №106 о/с від 24.02.2021 у частині звільнення зі служби в поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_1 за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через скорочення штатів) з 24.02.2021.

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 25.02.2021.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.02.2021 по 24.12.2021 у розмірі 91080,11 грн, з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на службі та виплати заробітної плати за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 28.12.2021.

Суддя Т.С.Канигіна