Справа № 520/24419/21
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 р. № 520/24419/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків,61057), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, яка полягає в нереєстрації заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 18.10.2021 громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області прийняти заяву від 18.10.2021 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - громадянина Турецької Республіки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 2.1. Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що бездіяльність відповідача, яка полягає в нереєстрації заяви ОСОБА_3 від 18.10.2021 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, який перебуває у ДУ "Харківській слідчий ізолятор" та відповідно позбавлений можливості виправити недоліки вказаної заяви в умовах СІЗО, є протиправною.

Ухвалою суду від 24.11.2021 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідач, на адресу суду, відзив на адміністративний позов не надав.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

26 жовтня 2021 року ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав постанову Генерального прокурора України від 08.10.2021 року про видачу (екстрадицію) особи.

Згідно вищезазначеної постанови, було постановлено видати позивача, громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 до Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених § 263 абз. І, абз. З №1, § 53 КК Федеративної Республіки Німеччина.

Не погодившись з вищевказаною постановою, представником позивача була подана скарга в порядку ст. 591 КПК України до Жовтневого районного суду м. Харкова на постанову уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора від 08.10.2021 року про видачу (екстрадицію) особи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.11.2021 по справі № 639/7235/21 у задоволенні вказаної скарги відмовлено.

Позивач перебуває у ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Водночас, 18.10.2021, через адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор», позивачем подана до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач зазначає, що відповідна заява була подана у зв`язку з побоюванням останнього, що в подальшому він може бути переданий до країни походження - Турецької Республіки, де він є членом опозиційної політичної партії, неодноразово публічно висловлював критику на адресу лідера правлячої політичної партії, у зв`язку з чим, може бути підданий політичному переслідуванню та навіть ув`язненню.

Листом «Про надання інформації» від 11.11.2021 №6301.8.4-21369/63.3-21 відповідач повідомив, що зазначена вище заява не відповідає вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилам розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 № 649.

Тобто, вказана заява не була зареєстрована згідно п.12 ч.7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Також, у вищевказаному листі, відповідачем - Головним управлінням Державної міграційної України в Харківській області зазначено, що у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мають міститися такі відомості: прізвище, ім`я (імена), по батькові заявника, дані паспорта або іншого документа, що посвідчує особу (у разі його відсутності - зазначені причини, через які він був утрачений), громадянство/підданство, країна постійного проживання, місце та підстави (за наявності) проживання в Україні, місце, час та спосіб перетинання державного кордону України, відомості про членів сім`ї заявника, підписи заявника або законного представника, перекладача (у разі необхідності), дата складання заяви.

Заявник зобов`язаний також надати всі наявні у нього документи та інформацію, що необхідні для обгрунтування заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або зазначити причини, через які ці документи та інформація не можуть бути надані, та повідомити, де такі документи знаходяться чи можуть знаходитися або хто може надати чи підтвердити відповідну інформацію.

У разі неписьменності або через фізичні вади, які унеможливлюють складання заяви особисто заявником, на його прохання заява може бути складена іншою особою, про що робиться відповідний запис на заяві.

Згідно з частиною дев`ятою статті 7 зазначеного вище Закону, до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються чотири фотокартки заявника розміром 4*6.

Зокрема, відсутній підпис позивача у заяві (лист 2), написання позивача імені відрізняється на 1 листі заяви-анкети та в анкеті, а також наявне ім`я Велі, яке відсутнє у заяві анкеті, яку позивач заповни власноруч англійською мовою. Зазначено, що прізвище та ім`я повинне відповідати установчим даним паспортного документа, на підставі якого позивач перетнув державний кордон України.

У надісланій заяві-анкеті не заповнені п.п. 1.8, 1.14, 1.14.1, 1.14,2, 1.18.1, 1.18.2,2.4, 2.5, 2.6, 2.7, 3-5.

Також зазначено про відсутній підпис перекладача на останній сторінці заяви-анкети, а також копії її диплома, про володіння англійською мовою та документа, що посвідчує її особу (паспорт).

Позивач не погоджуючись із вказаною відповіддю та вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, яка полягає в нереєстрації заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 18.10.2021, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовом вимог, суд зазначає, що порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначається Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року №3671-VI (далі - Закон № 3671-VI).

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону №3671-VI, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону №3671-VI, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

В частині 1 статті 7 Закону№3671-VI закріплено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до ч. 12 ст. 7 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:

- реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;

- ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;

- заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;

- заповнює інші необхідні документи;

- оформлює особову справу;

- роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги;

- заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - Наказ №649).

Пунктом 1.1. Наказу №649 визначено, що ці Правила визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зокрема, згідно з пунктом 2.1. Наказу №649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Пунктом 2.2. Наказу №649 визначено, що рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.

Згідно п. 2.4. Наказу №649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

- видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);

- під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Відповідно до п. 3.1. Наказу №649 у разі відсутності підстав для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, зокрема:

а) забезпечує можливість для заявника особисто або за допомогою законного представника скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мають міститися такі відомості: прізвище, ім`я (імена), по батькові заявника, дані паспорта або іншого документа, що посвідчує особу (у разі його відсутності - зазначені причини, через які він був утрачений), громадянство/підданство, країна постійного проживання, місце та підстави (за наявності) проживання в Україні, місце, час та спосіб перетинання державного кордону України, відомості про членів сім`ї заявника, підписи заявника або законного представника, перекладача (у разі необхідності), дата складання заяви.

б) реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи у журналі реєстрації заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 5);

в) ознайомлює заявника або його законного представника під їхній власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами і обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

г) у разі потреби направляє заявника на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України.

ґ) заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 8), та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник.

д) приймає від заявника на зберігання документи: національний паспорт або інший документ, який посвідчує особу заявника, а також документи, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що оформлюється розпискою (додаток 9);

е) оформлює особову справу згідно з описом документів, що знаходяться в особовій справі заявника (додаток 10);

є) долучає до справи по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви, а також інші, передбачені Законом та цими Правилами, документи;

ж) призначає дату та час співбесіди та повідомляє цю інформацію заявникові та його законному представникові (за наявності) під підпис в особовій справі;

з) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Аналіз зазначених норм свідчить, що при вирішенні питання про прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту встановлено відповідну процедуру, яка здійснюється за участі заявника та уповноваженої посадової особи територіального органу Державної міграційної служби України.

Водночас, позивач особисто подати таку заяву можливості не має, оскільки перебуває під вартою у слідчому ізоляторі.

Позивач через адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 18.11.2021 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Проте, відповідачем протягом робочого дня з моменту отримання заяви не було ухвалене рішення про її прийняття та в подальшому не вчинені передбачені законодавством дії, пов`язані з реєстрацією заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і гарантується принцип верховенства права.

Згідно з п. 41 Доповіді «Верховенство права», схватеної Венеціанською Комісією (Венеція, 25-26 березня 2011) на 86-му пленарному засіданні (надалі Доповідь) елементами поняття «Верховенство права» є: законність, включаючи прозорий, підзвітний та демократичний процес введення в дію приписів права; юридична визначеність; заборона свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами, включно з тими, що здійснюють судовий нагляд за адміністративною діяльністю; дотримання прав людини; заборона дискримінації та рівність перед законом.

Відповідно до п. 42 Доповіді принцип законності означає, що приписів права слід неухильно дотримуватися.

Ця вимога поширюється не лише на фізичних осіб, а й на владні структури, суб`єктів публічного та приватного характеру.

Позаяк необхідна умова законності висувається до діяльності посадових осіб, а також вимагає, щоб посадові особи мали уповноваження на свої дії та діяли в межах наданих їм повноважень.

Законність також передбачає, що жодна особа не може зазнати покарання, якщо вона не порушила раніше ухвалених приписів права, що вже набули чинності, та що за порушення закону має наставати відповідальність. Здійснення приписів права має бути, в рамках можливого, забезпечене практично.

Щодо юридичної визначеності, в п. 44, 45, 48, 51 Доповіді зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю.

Відпоідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції (995_004) та практиці Суду.

Приймаючи до уваги, шо за відсутності передбачених законодавством підстав, для відмови в прийнятті та реєстрації заяви, відповідачем фактично не здійснена реєстрація заяви позивача від 18.11.2021, не вчинені інші необхідні дії, передбачені ч.12 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», суд приходить до висновку про порушення відповідачем таких ознак принципу верховенства права як законність, юридична визначеність та заборона свавілля.

Відносно законодавчо встановленої вимоги особистого подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту слід зазначити про таке.

Позивач подав таку заяву з метою запобігання порушення його прав, гарантованих ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка наголошує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Ці вимоги міжнародного договору також втілені у ч. 1 ст. 28 Конституції України.

Суд зазначає, що Україною ратифіковано Конвенцію проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання (падалі Конвенція ООН проти катувань).

Стаття 3 цієї Конвенції наголошує, шо жодна держава - сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань. Для визначення наявності таких підстав компетентні органи влади беруть до уваги всі обставини, що стосуються справи, включаючи, у відповідних випадках, існування в даній державі постійної практики масових порушень прав людний.

Отже, Закон України «Про біженців та осіб, які погребують додаткового або тимчасового захисту», прийнятий з метою гарантування особам, якім загрожує катування у вішалку повернення їх в країну походження, прав щодо запобігання тортурам відповідно до міжнародних зобов`язань, які взяла на себе держава.

Слід зазначити, що внаслідок перебування ОСОБА_6 під екстрадиційним арештом, який полягає в обранні відносно нього запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою, він позбавлений можливості особисто подати відповідну заяву.

Єдиним можливим способом подання ним відповідної заяви, є процедура, передбачена ст. 17 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ч. 6 якої наголошує, що скарги, заяви і листи з питань, не пов`язаних з кримінальним провадженням, розглядаються адміністрацією місця попереднього ув`язнення або надсилаються за належністю в порядку, встановленному законом.

Отже, діюче законодавство позбавляє можливості позивача особисто подати заяву відповідачу.

Ані Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» ані Правила не містять процедури подання відповідної заяви особою, яка тримається під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту» не може бути визнана особою, яка потребує додаткового захисту особа: яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів.

Отже, діюче законодавство не забороняє отримання статусу біженця або особи, яка погребує додаткового захисту, особі, яка в іншій країні притягається до кримінальної відповідальності за нетяжкий злочин. При цьому, якщо кримінальні переслідування є вочевидь політичними, то це також є підставою надання відповідного статусу. Це свідчить про відсутність у законодавстві України заборони щодо подання заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особами, які заарештовані та перебувають під вартою під час екстрадиційної перевірки.

Відмова відповідача у реєстрації заяви від 18.10.2021 на підставі не особистого її подання чи відсутності можливості особисто усунути недоліки вказаної заяви позивачем, який об`єктивно позбавлений такої можливості, буде носити дискримінаційний характер, порушуватиме принцип верховенства права.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин відмовити в реєстрації заяви позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків,61057, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, яка полягає в нереєстрації заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 18.10.2021 громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області прийняти заяву від 18.10.2021 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - громадянина Турецької Республіки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 2.1. Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Тітов