Справа № 460/1232/21
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

21 грудня 2021 р. Справа №460/1232/21

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду із Рівненського окружного адміністративного суду в порядку, передбаченому статтею 29 Кодексу адміністративного судочинства України, надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є учасником бойових дій з 07 грудня 2017 року.

У період з 02 червня 2017 року по 13 жовтня 2018 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 14 жовтня 2018 року по 15 серпня 2019 року - у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №186 від 15 серпня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із зарахуванням на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Проте, наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №247 від 16 вересня 2019 року позивача виключено з особового складу Національної академії у зв`язку із звільненням з військової служби через небажання продовжувати навчання.

У зв`язку із звільненням з військової служби з позивачем слід було провести повний розрахунок, в тому числі й виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2017 - 2019 роки як учаснику бойових дій, чого, як стверджує позивач, зроблено не було.

Звернувшись до відповідача із заявою щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, позивач отримав відмову з огляду на відсутність правових підстав.

Позивач вважає, що невиплата компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки вказує на протиправну бездіяльність відповідача та порушує його права і законні інтереси, оскільки компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбачена статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відтак, за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 29 червня 2021 року відкрито провадження у адміністративний справі, вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано у військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо надання ОСОБА_1 додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017-2019 років та інформацію чи виплачувалася позивачу компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи.

03 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Зокрема, у відзиві зазначено, що порядок надання курсантам вищих військових навчальних закладів відпусток врегульовано положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до пункту 6 статті 10-1 вказаного Закону курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, щороку надаються канікулярні відпустки: зимова - тривалістю до 14 календарних днів та літня - 30 календарних днів. Тривалість таких відпусток не залежить від вислуги років. У разі наявності навчальної заборгованості у курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, канікулярна відпустка надається їм після ліквідації заборгованості в межах строків, установлених графіком навчального процесу. При цьому тривалість літньої відпустки не може бути меншою ніж 15 календарних днів. Курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, крім канікулярних відпусток, зазначених в абзаці 1 цього пункту, можуть надаватися додаткові відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або за сімейними обставинами. Відтак, на думку представника відповідача, законодавством передбачено надання курсантам вищих військових навчальних закладів лише канікулярних відпусток, додаткових відпусток для лікування у зв`язку з хворобою та додаткових відпусток за сімейними обставинами.

Крім того, у відзиві йдеться про те, що ОСОБА_1 з 02 червня 2017 року по 14 листопада 2018 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 14 жовтня 2018 року по 15 серпня 2019 року у військовій частині НОМЕР_2 , а відтак саме ці військові формування мали б провести повний розрахунок з позивачем. А тому Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного не повинна виплачувати позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. З огляду на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

На виконання вимог ухвали від 29 червня 2021 року військовою частиною НОМЕР_1 11 листопада 2021 року надано витребувані судом документи.

Дослідивши наявні у адміністративній справі докази, суд встановив такі обставини.

07 грудня 2017 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .

02 червня 2017 року між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ) укладено контракт про проходження військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 14 жовтня 2018 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

Іншим наказом командира військової частини НОМЕР_2 №186 від 15 серпня 2019 року у зв`язку з зарахуванням позивача до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлено до нового місця служби.

В подальшому, наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 13 вересня 2019 року №81-КС позивача звільнено з військової служби в запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу за підпунктом "ж" у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту.

На реалізацію вказаного наказу начальником Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 16 вересня 2019 року №247 ОСОБА_1 з 16 вересня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування до Тиврівського районного військового комісаріату Вінницької області.

Проте, ОСОБА_1 продовжив військову службу у складі військової частини НОМЕР_5 .

18 листопада 2020 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_5 прийнято наказ №277, яким ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів грошового забезпечення з 18 листопада 2020 року та направлено на військовий облік до Тиврівського районного військового комісаріату Вінницької області. Із вказаного наказу слідує, що ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік.

29 січня 2021 року позивач звернувся до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного із заявою щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017, 2018, 2019 роки.

Проте, відповідач листом вих. №600 від 08 лютого 2021 року відмовив позивачу у нарахуванні таких виплат з огляду на те, що пунктом 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що з настанням особливого періоду припиняється надання військовослужбовцям додаткових відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток, у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії. Відтак, під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки та деякі додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду не передбачені.

Визначаючись з приводу заявлених позовних вимог, суд зважає на таке.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР (надалі Закон №504/96-ВР) установлені такі види відпусток: щорічні відпустки; основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до вимог статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (надалі - Закон №3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, виходячи із норм Закону №3551-XII, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (надалі - Закон №2011-XII) визначено порядок надання військовослужбовцям відпусток.

Згідно з пунктом 19 статті 10-1 Закону №2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 (в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і 18 (в особливий період під час дії воєнного стану) цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

З наведеного слідує, що надання військовослужбовцю - учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинено та поставлено в залежність від наявності або відсутності дії "особливого періоду".

Водночас, визначення поняття "особливий період" надано у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, відповідно до якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій".

Суд зазначає, що принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Разом з тим, будь-який необґрунтований та неоднаковий підхід законом заборонений і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відтак, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом №2011-XII.

Згідно з пунктом 14 статті 10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Водночас, приписи Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, твердження представника відповідача про те, що Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного не повинна виплачувати компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 14 статті 10-1 Закону №2011-XII є безпідставними.

До такого висновку суд дійшов з огляду на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15 серпня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із зарахуванням на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, а не у зв`язку із звільненням із військової служби.

При цьому, приписи Закону №2011-XII пов`язують право на компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки лише у випадку звільнення з військової служби.

Не заслуговують на увагу і посилання представника відповідача на положення пункту 6 статті 10-1 Закону №2011-XII, оскільки такі врегульовують порядок надання відпусток виключно курсантам вищих військових навчальних закладів під час навчання, натомість в межах даної адміністративної справи позивач не використав дні додаткової відпустки під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та у військовій частині НОМЕР_2 .

Разом із тим, на момент звільнення позивача з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного він набув право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017, 2018 та 2019 роки.

Проте, зі змісту наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_5 №277 від 18 листопада 2020 року слідує, що за 2019 рік позивачу виплачено компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, позивач має право на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасник бойових дій за 2017 та 2018 роки.

Відтак, суд доходить висновку, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного відповідач протиправно не провів з ним розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 14 статті 10-1 Закону №2011-XII, за 2017 - 2018 роки.

При цьому, суд вважає, що припинення додаткової відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на таку відпустку вцілому, яке може бути реалізоване в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Наведені висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, що викладені у рішенні від 16 травня 2019 року, постановленому за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18.

Вказане рішення набрало чинності, оскільки залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року. Серед іншого, у цій постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII.

Водночас, адміністративна справа №460/1232/21-а є типовою справою, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18.

При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підсумовуючи, слід зауважити, що в силу вимог чинного законодавства, якими врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що, однак, не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки при звільненні зі служби.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки є протиправною, а тому задоволенню підлягає й похідна вимога щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за вказаний період.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 )
Відповідач: Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (місцезнаходження: 79012, м. Львів, вул. Героїв Майдану (Гвардійська), буд. 32; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 08410370)

Повний текст рішення суду складено 21.12.2021

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович