Справа № 369/8814/21
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/8814/21
Провадження № 2-а/369/156/21
РІШЕННЯ
Іменем України

15.12.2021 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

секретаря судового засідання Миголь А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції м. Києва капрал поліції (2 батальйон 6 рота) Омельченко Катерина Юріївна, Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.03.2021 року інспектором 2 батальйону 6 роти управління патрульної поліції в м. Києві Омельченко Катериною Юріївною (далі по тексту відповідач 1) було винесено постанову серія ЕАН № 3975705 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1. а ПДР України (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а)посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії) за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 20400 гривень.

Відповідно до складеної постанови, «26.03.2021 о 14 годині 07 хвилини, за адресою м. Київ, просп. Леся Курбаса, 2В водій керував ТЗ будучи позбавленим права керування».

Дана постанова є необґрунтованою та незаконною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Зазначена постанова є незаконною, винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню за таких підстав: 26 березня 2021 року, позивач разом з знайомою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має посвідчення водія серії НОМЕР_1 , та керувала транспортним засобом Mitsubishi Lancer НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , приїхали за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , припаркувала авто на узбіччі, двома правими колесами на тротуарі вздовж проспекту Леся Курбаса, та пішла у своїх справах до «Фешен студії», яка знаходиться за адресою м.Київ, пр-кт Леся Курбаса, 6.2Б.

Тим часом позивач знаходився біля авто. До нього підійшов працівник патрульної поліції, який поблизу здійснював оформлення ДТП, та зробив декілька зауважень щодо здійснення паркування та паління у громадському місті, та вимагав поїхати звідти, а у разі незгоди, пообіцяв скласти на протокол.

Позивач пояснив, що нічого не порушував, та не може поїхати, у зв`язку з відсутністю ключів від авто.

Через деякий час після цього до нього під`їхав інший екіпаж патрульної поліції, до складу якого входив відповідач 1, та запитав документи та документи на авто для перевірки на причетність до скоєння правопорушення та для перевірки авто на викрадення.

Позивач сів на переднє сидіння авто та дістав з авто документи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та свій паспорт громадянина України та надав працівникам поліції.

Після чого відповідач 1 повідомила що в неї є підозра про вживання позивачем наркотичних речовин, та запропонувала проїхати до лікарні для перевірки. Позивач повідомив, що наркотичних речовин не приймав, та не має можливості залишити відчинене авто посеред міста. На що відповідач 1 повідомив, що це право відмовитись, та вона повинна зафіксувати відмову шляхом складання відповідного протоколу у присутності двох свідків.

Позивач не заперечував, враховуючи що жодного правопорушення не скоював. У присутності двох понятих він відмовився від поїздки до лікарні, та розписався у протоколі в місцях, які були зазначені відповідачем 1.

Транспортний засіб не вилучали та іншим особам не передавали. Окрім протоколу жодного документу у присутності позивача не складалось, та йому для ознайомлення не надавалось. Після підписання протоколу у вказаних Відповідачем 1 місцях, останній повідомив що копію протоколу позивач отримає поштою та його буде повідомлено про виклик до суду, де він зможе надати усі свої пояснення. Копію протоколу позивачу на місці вручено не було.

Тому позивач просив скасувати постанову інспектора 2 батальйону б роти управління патрульної поліції в м. Києві департаменту патрульної поліції Омельченко Катерини Юріївни серія ЕАН № 3975705 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Стягнути з відповідача 2 судовий збір.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції подано до суду відзив згідно якого у вимогах позову просили відмовити.

Розгляд справи проводиться в порядку ст. 257 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26.03.2021 р. інспектором інспектором 2 батальйону 6 роти управління патрульної поліції в м. Києві Омельченко Катериною Юріївною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН № 3975705.

Згідно даної постанови відповідачем зазначено що, 26.03.2021 року о 14 год 07 хв. за адресою: проспект Леся Курбаса. 2В у місті Київ, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «MITSUBISHI LANCER», номерний знак НОМЕР_4 , керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1.(а) правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч. 4 ст. 126 Кодексу України про Адміністративні правопорушення (далі КупАП). У зв`язку з чим позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в сумі 20400,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно статті 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Таким чином, відповідачем було розпочато розгляд справи відразу, після його представлення.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Виходячи з вищезазначених положень законодавства, навіть у разі оскарження особою допущеного правопорушення і адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які розглядають працівники Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 23.10.2017 № 753/4807/17.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП положення частини першої ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного в конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 територіальні органи Міністерства внутрішніх справ ліквідовано як юридичні особи публічного права.

Законом або будь-яким іншим актом законодавства не передбачено правонаступництво Національної поліції України від міліції та органів внутрішніх справ відповідно.

Отже, виходячи з положень рішення Конституційного суду, розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен відбуватись у межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Водночас, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається. Саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальні звання), а не Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином поліцейський, який уповноважений виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи на місці де було вчинено таке адміністративне правопорушення, та на місці де він несе службу саме в той час.

Таким чином, розглядаючи адміністративну справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Позивач подавши позов, не надав жодного доказу на його підтвердження та спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

Відповідно до витягу з Бази даних «НАІС ДДАІ» МВС України, вбачається що ОСОБА_1 станом на 26.03.2021 року був позбавлений права керування транспортним засобом.

Крім того, як вбачається із постанови Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року (Справа № 759/8092/2), згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 196908, 26.03.2021 року о 13 год. 25 хв. ОСОБА_1 в м. Києві пр-т Леся Курбаса, 2а керував транспортним засобом « Mitsubishi Lancer» д/н НОМЕР_4 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, зіниці очей не реагубть на світло, виражене тремтяння пальців рук. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Чим допустив порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

У зв`язку з наведеним, відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000грн. (тридцять чотири тисячі грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Відповідно судовим рішенням встановлено факт керування позивачем транспортного засобу 26.03.2021 року.

Доказів того, що позивач не керував транспортним засобом 26.03.2021 року суду не було надано.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України є доведеною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /рішення від 18 вересня 2015 року у справі «Ушаков та Ушакова проти України» п. 78, заява № 10705/12; рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series А заява №25/.

Враховуючи те, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, позов не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 126, 222, 258, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення,статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції м .Києва капрал поліції (2 батальон 6 рота) Омельченко Катерина Юріївна, Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на судові рішення у справах визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя: А.Я. Волчко