Справа № 340/5799/21
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/5799/21

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Черниш О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
відповідач: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 , з якої був звільнений у запас 17.05.2020 року. Проте у день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, оскільки не виплачено індексацію його грошового забезпечення. Індексація у розмірі 23 158, 80 грн. виплачена позивачу лише 18.08.2021 року на виконання рішення суду в адміністративній справі №340/3039/20. Позивач стверджує, що в день розрахунку 18.08.2021 року відповідач всупереч вимогам статті 117 КЗпП України не виплатив йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2020 року по 18.08.2021 року включно;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2020 року по 18.08.2021 року включно в розмірі 205 725, 48 грн. за КВЕД 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців".

Ухвалою судді від 04.10.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 року в адміністративній справі №340/3039/20 не встановлено вини відповідача щодо невиплати позивачу індексації його грошового забезпечення, тож військова частина не повинна нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України. Не погоджуючись з визначеним позивачем періодом затримки розрахунку при звільненні, який має бути відшкодований відповідачем, та розрахунком середнього заробітку, наведеним у позовній заяві, вказуючи, що розмір середнього заробітку має бути зменшений з огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що рішеннями судів у справі №340/3039/20 встановлено факт невиплати відповідачем індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року та на момент звільнення, що є підставою для настання відповідальності, визначеної статтею 117 КЗпП України. Наполягав на тому, що вказаною нормою установлено лише одну підставу для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме якщо спір вирішено на користь працівника частково.

Відповідач подав заперечення, в яких вказав, що позивач при звільненні не повідомив військову частину про наявність спору щодо розміру належних йому виплат при його звільненні, а виходячи з принципів розумності та справедливості середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні повинен бути співмірним із розміром суми, недоплаченої при звільненні.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у складі військової частини НОМЕР_2 на посаді головного сержанта - командира відділення взводу забезпечення та транспортування технічної батареї зберігання та транспортування ракет технічного дивізіону зенітних ракетних комплексів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №3-рс від 24.02.2020 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №93 від 30.04.2020 року ОСОБА_1 з 17.05.2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. (а.с. 51)

У серпні 2020 року позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 , оскаржуючи дії щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року та прохаючи стягнути з військової частини НОМЕР_2 на його користь індексацію грошового забезпечення за цей період.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі №340/3039/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року. Стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. (а.с. 11 - 14)

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 року у справі №340/3039/20 рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року змінено та зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року. (а.с. 40 - 50)

На виконання цих судових рішень відповідач у серпні 2021 року нарахував позивачу індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року у сумі 23 511, 47 грн., яка після утримання військового збору зарахована 18.08.2021 року на рахунок позивача у сумі 23 158, 80 грн. (а.с. 19)

Позивач звернувся до суду з цим позовом, стверджуючи, що відповідач всупереч вимогам статті 117 КЗпП України у день проведення повного розрахунку 18.08.2021 року не виплатив йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2020 року по 18.08.2021 року.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що спірні правовідносини стосуються питання проходження та звільнення з військової служби та відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні позивача зі служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами 2, 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд установив, що позивачу, який був звільнений з військової служби у запас 17.05.2020 року, при його звільненні відповідачем не виплачено суми індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року. Стягнення цих сум було предметом спору в адміністративній справі №340/3039/20. Кошти індексації грошового забезпечення за вказаний період виплачені відповідачем 18.08.2021 року.

Позивач стверджує, що оскільки з ним при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини не було проведено повний розрахунок, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення, передбачена пунктом 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тому відповідач повинен нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 КЗпП України, у вигляді відшкодування середнього заробітку за період з дня звільнення по день виплати заборгованості.

Статтями 1, 3, 4 Кодексу законів про працю України установлено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Верховний Суд у постановах від 31.10.2019 року у справі №825/598/17, від 31.10.2019 року у справі №2340/4192/18 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Статтею 47 КЗпП України встановлено правило, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму (частина 2 статті 116 КЗпП України).

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 сформулював правовий висновок про те, що застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати належних військовослужбовцю сум на день виключення особи зі списків особового складу військової частини. Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення №1153/2008.

У постановах від 19.07.2019 року у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 року у справі №825/694/17 Верховний Суд вказав, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

У цьому рішенні Конституційний Суд роз`яснив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Як установлено судом, 17.05.2020 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку зі звільненням у запас. У цей день відповідач не провів з позивачем повний розрахунок та не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період його служби у 2016-2017 роках, що встановлено судовими рішеннями в адміністративній справі №340/3039/20. Доказів того, що позивач надавав згоду на виключення його зі списків особового складу військової частини без проведення з ним усіх необхідних розрахунків, суду не надано. На виконання рішення суду в адміністративній справі №340/3039/20 позивачу 18.08.2021 року виплачено індексацію грошового забезпечення. Оскільки розрахунок з позивачем проведено поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, це є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи те, що на день виключення зі списків особового складу військової частини 17.05.2020 року позивачу не була виплачена індексація його грошового забезпечення, тому він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.05.2020 року по день фактичного розрахунку 18.08.2021 року.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження суду при вирішенні справи передбачені статтею 245 КАС України.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Суд вважає, що у спірних правовідносинах захист порушених прав позивача має здійснюватися у спосіб стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок №100).

Згідно з підпунктом "л" пункту 1 Порядку №100 цей Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктами 5, 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з пунктом 7 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відтак за правилами Порядку №100 у розрахунок середньої заробітної плати для цілей визначення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки при звільненні включаються виплати, які були нараховані працівникові за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням, виходячи з кількості календарних днів за ці місяці.

Згідно з довідкою про грошове забезпечення №284/ФЕС від 10.11.2021 року, наданою суду відповідачем, за останні два місяці перед звільненням з військової служби, а саме у березні та квітні 2020 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 13020,50 грн. та 13020,50 грн. відповідно. (а.с. 53) Тож виходячи із кількості календарних днів служби у ці місяці (31 + 30), середньоденний заробіток позивача складає 426,90 грн. ((13020,50 грн. + 13020,50 грн.): 61).

На період затримки виплати індексації грошового забезпечення, а саме з 18.05.2020 року по 18.08.2021 року припадає 457 календарних днів. Розрахований за правилами Порядку №100 середній заробіток за цей період становить 195 093, 30 грн. (426,90 грн. х 457 календарних днів), що більше ніж у 8 разів перевищує суму індексації грошового забезпечення (23 511, 47 грн.), невиплатою якої у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Як свідчить надана відповідачем довідка №283/ФЕС від 10.11.2021 року, при звільненні з військової служби ОСОБА_1 було нараховано та виплачено: грошове забезпечення за травень 2020 року у сумі 7140,28 грн., індексація грошового забезпечення за травень 2020 року у сумі 118,73 грн., одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 162 756, 25 грн., грошова компенсація за невикористане речове майно у сумі 94 661, 08 грн., усього 264676,34 грн. (а.с. 54)

З урахуванням сум індексації грошового забезпечення у розмірі 23 511, 47 грн., виплачених позивачеві із затримкою, на виконання судового рішення, загальний розмір виплат, належним позивачеві при звільненні, становить 288 187, 81 грн. (264676, 34 + 23511,47 грн.), а частка несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення (23511,47 грн.) у цих виплатах складає 8,16 %.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц вказала, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, від 18.03.2020 року у справі №711/4010/13-ц.

Визначаючи у цій справі розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд приймає до уваги, що на момент звільнення позивача з військової служби він не звертався до відповідача з вимогою виплатити належну йому індексацію грошового забезпечення за період служби 2016 - 2017 рр. Вирішення спору про нарахування та виплату сум індексації за цей період в судовому порядку позивач ініціював у серпні 2020 року, тобто через три місяці після свого звільнення, що вплинуло на тривалість періоду затримки (прострочення) виплати сум індексації. Суд також враховує розмір та істотність частки суми заборгованості порівняно із загальним розміром сум, належних до виплати при звільненні, та сумою середнього заробітку, розрахованого за період затримки (прострочення) виплати сум індексації.

Тож виходячи з принципів співмірності, розумності та справедливості, враховуючи розмір недоплаченої суми та істотність цієї частки порівняно із розміром сум, належних до виплати при звільненні, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь з відповідача 15919, 61 грн. (195 093, 30 грн. х 8, 16%), як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таке застосування пропорційного критерію зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, та такий спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суд від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19.

Стягнута сума середнього заробітку визначена судом без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а їх нарахування та утримання має бути здійснено податковим агентом при виплаті доходу.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення з військової частини НОМЕР_2 на свою користь коштів у розмірі 205 725,48 грн. сплатив за цю майнову вимогу судовий збір у розмірі 2057,26 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог на суму 15919, 61 грн., в порядку розподілу судових витрат на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 159, 20 грн. (15919, 61 грн. х 2057,26 грн.) : 205725,48 грн.), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 15919, 61 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 159, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 .

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду О.А. Черниш