Справа № 640/8693/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8693/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови надати ОСОБА_1 статус інваліда війни з видачею відповідного посвідчення згідно з п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 статус інваліда війни з видачею відповідного посвідчення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю підстав для встановлення позивачу статусу інваліда війни, оскільки не підтверджено факт залучення до складу формувань Цивільної оборони.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що він є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, та був залучений до складу формувань Цивільної оборони, що підтверджується відповідними документами, а тому відповідно до п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому має бути наданий статусу інваліда війни з видачою відповідного посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, І категорії, що підтверджується посвідченням від 25 вересня 2019 року серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії КИО №0396316 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 04 жовтня 2011 довічно, причина інвалідності захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.9).

З 04 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно відомостей, зазначених у маршрутному листі ВАТ «Кагарлицьке АТП-13255», наказі Кагарлицького автопідприємства 23255 Київського обласного управління вантажного автотранспорту Мінавтотрансу УРСР від 04 березня 1988 року №46-ком (а.с.12).

Згідно з довідкою ВАТ «Кагарлицьке АТП-13255» від 19 квітня 2007 року №180 на автотранспортному підприємстві 11032 створені підрозділи та сили Цивільної оборони; формування Цивільної оборони автопідприємства 11032 залучались до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, починаючи з 27 квітня 1986 року по 1988 рік на підставі розпорядження начальника Київського обласного управління від 26 квітня 1986 року, від 03 травня 1986 року, від 18 травня 1986 року та згідно телефонограм від 13 травня 1986 року №1/07ГР/387, від 16 травня 1986 року №71/04, від 26 квітня 1986 року інших розпоряджень, які були доведені до АТП (а.с.17).

Довідкою ВАТ «Кагарлицьке АТП-13255» від 28 лютого 2007 року №64 підтверджено, що ВАТ «Кагарлицьке АТП-13255» входить до складу формувань Цивільної оборони з 1977 року по даний час; в 1986-1988 роках працівники АТП були залучені до складу формувань Цивільної оборони і приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.18).

У довідці ВАТ «Кагарлицьке АТП-13255» від 19 лютого 2008 року №01/32 зазначено, що працівники Кагарлицького автопідприємства входили до складу формувань автоколони військового типу 2254 та міститься Список №1 працівників автоколони військового типу 2254, які були направлені для виконання службових обов`язків на ліквідацію наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони протягом 1986-1988 років, в якому під номером 168 вказаний ОСОБА_1 (а.с.25)

За результатами розгляду звернення позивача від 16 грудня 2019 року щодо встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, листом від 19 грудня 2019 року №01-08/7771 відповідач відмовив у наданні позивачу такого статусу, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме документи про участь позивача в формуваннях Цивільної оборони.

Вважаючи таку відмову неправомірною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони та є особою з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому він має право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачу відповідного посвідчення.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Умовами для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 1803/1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі, і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також, при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Верховний Суд у своїй постанові від 07.06.2018 у справі № 377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, і відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №826/1427/17, від 27.02.2018 у справі №368/1579/14, від 10.05.2018 у справі №279/12162/15-а, від 21.08.2018 у справі №279/2285/16-а, від 18.10.2018 у справі №753/12234/17, від 30.11.2018 у справі №756/3226/16-а та від 16.06.2021 у справі №810/372/18, яка підлягає врахуванню судом при вирішенні спірних правовідносин.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що ВАТ «Кагарлицьке АТП-13255», на якому працював позивач, входить до складу формувань Цивільної оборони з 1977 року та в 1986-1988 роках працівники АТП були залучені до складу формувань Цивільної оборони і приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.17). В Списку №1 працівників автоколони військового типу 2254, які були направлені для виконання службових обов`язків на ліквідацію наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони протягом 1986-1988 років, викладеному в довідці ВАТ «Кагарлицьке АТП-13255» від 19 лютого 2008 року №01/32 (а.с.25) під номером 168 містяться відомості щодо участі позивача (№п/п 168).

Наведені обставини також підтверджуються копіями маршрутного листа ВАТ «Кагарлицьке АТП-13255», підписаного головою правління, який, як вбачається з довідки від 19 квітня 2007 року №180, є начальником цивільної оборони ВАТ «Кагарлицьке АТП-13255», за яким позивач направлявся на ліквідацію наслідків аварії Чорнобильській АЕС згідно наказу по АТП від 04 березня 1988 року №46-ком з 04 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року, вказана дата, час, місце та характер проведення робіт; наказу Кагарлицького ОТП 23255 Київського обласного управління вантажного автотранспорту Мінавтотрансу УРСР від 04.03.1988 №46-ком про командирування робітників підприємства, зокрема, позивача в м. Чорнобиль АЕС строком на 31 день з 04 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року для роботи на будівництві АЕС; табеля обліку використання робочого часу за березень-квітень 1988 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони підтверджується матеріалами справи, внаслідок чого позивач має право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та отримання відповідного посвідчення, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 22 грудня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма