Справа № 160/22908/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «ЮНІФ ЛТД» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-
22 листопада 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «ЮНІФ ЛТД», яка подана представником позивача Колодочкою Григорієм Вікторовичем до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бочарової Поліни Андріївни від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64554831.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірна постанови про відкриття виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки відповідач в порушення п. 2 ч. 4 ст.4 Закону № 1404 не повернув третій особі виконавчий документ, а виніс оскаржувану постанову, що порушує право позивача на мирне володіння майном передбачене ст. 41 Конституції України і ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також право на свободу підприємницької діяльності, передбачене ст.42 Конституції України і ч. 1 ст. 3 Закону України «Про підприємництво».
На момент розгляду справи відзиву на позов Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) не надано.
У відповідності до вимог ст. 165 КАС України пояснення від третьої особи - Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради щодо позову або відзиву до суду не надходило.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 року зазначена вище справа розподілена та 23.11.2021 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 29.11.2021 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року прийнято до свого провадження позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради. Зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) подати до суду у відповідності до вимог ст. 94 КАС України: засвідчену копію виконавчого провадження № 64554831 з примусового виконання постанови №РАП №260968787 від 13.05.2020 р., виданої Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради. Вказані витребувані письмові докази слід було подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у строк до 23.12.2021 року. Судом попереджено Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на таке.
Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження, державним виконавцем Бочаровою П.А. відкрито виконавче провадження з виконання постанови № РАП№260968787 виданої 13.05.2020 Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про стягнення з ОСОБА_1 - керівника ТОВ ВКФ "Юніф ЛТД" штрафу у подвійному розмірі 510 грн.
Цього ж дня, державним виконавцем Бочаровою П.А. винесено ще декілька постанов, так, зокрема:
29.03.2021 року державним виконавцем Бочаровою П.А. керуючись п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Підставою для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу слугувало те, що вжитими виконавцем заходами не знайдено боржника. Згідно інформації Державної фіскальної служби України, стосовно боржника щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО інформація відсутня, номери рахунків, відкритих юридичним особами та/або фізичними особами-підприємцями інформація відсутня, відповідно до наданої відповіді Пенсійного фонду України інформацію, про осіб-боржників, які отримують пенсію інформація відсутня, про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформація відсутня.
Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ЮНІФ ЛТД» під час відвідування Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) довідалось про наявність постанови державного виконавця відповідача Бочарової П.А. від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження №64554831 з примусового виконання постанови Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради від 13.05.2020 № РАП №260968787 про стягнення з позивача штрафу у подвійному розмірі 510 грн.
Одночасно з цим, з позивача державним виконавцем відповідача Бочаровою П.А. стягнуто виконавчий збір у розмірі 51 грн. та визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - 320 грн.
В той же день (08.11.2021) позивач сплатив в повному обсязі суму звернення стягнення у виконавчому провадженні № 64554831: штраф у подвійному розмірі - 510 грн., виконавчий збір -51 грн., витрати виконавчого провадження - 320 грн., а загалом - 881 грн. (копія квитанції № 030810104 від 08.11.2021 міститься в матеріалах справи) і звернувся до відповідача з заявою про закриття виконавчого провадження № 64554831.
«…Згідно інформації з АСВП виконавче провадження №64554831 з примусового виконання постанови № РАП№260968787 виданої 13.05.2020 Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про стягнення коштів з ТОВ ВКФ "ЮНІФ ЛТД"- керівник ОСОБА_1 на користь Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради у розмірі 510 грн., 29.03.2021 року завершено на підставі п.2 ч.І ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Підстави для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників передбачені 4.7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п.6 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5, автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система ) виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:
- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;
- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
При цьому, на теперішній час, на законодавчому рівні не врегульовано, питання щодо можливості виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників: - за виконавчими документами, які було повернуто стягувачу без виконання, а при повторному надходженні до органу державної виконавчої служби було фактично виконано; - за завершеним виконавчим провадженням, при надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору , витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, оскільки, відповідно до п. 15 Розділу VIII Інструкції, в такому випадку виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження.
Ураховуючи викладене, Відділ не має технічної можливості виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників…».
Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною та безпідставною, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд виходить з наступного.
Суд зазначає, що Кодекс України про адміністративні правопорушення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) це кодифікований закон, що регламентує суспільні відносини щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 279-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи.

У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні.

У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до правовідносин, які склалися з приводу адміністративних правопорушень у сфері зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів необхідно застосовувати саме норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки його положення при вирішенні даного спору є спеціальними нормами, бо саме ці норми регулюють суспільні відносини щодо притягнення до адміністративної відповідальності, в тому числі і щодо строку звернення до виконання постанов про накладення адміністративних стягнень. Статтею 299 КУпАП передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, посадовими особами та громадянами.

Виконання постанови про накладення адміністративного стягнення є завершальною стадією провадження у справах про адміністративні правопорушення, зміст якої полягає в практичній реалізації обмежень особистого, морального і матеріального характеру, передбачених призначеним правопорушнику стягненням.

На відміну від рішень інших видів (форм) судочинства, які, за загальним правилом, підлягають виконанню після закінчення строку апеляційного та касаційного оскарження, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено КУпАП та іншими законами України (ст. 299 КУпАП).

Постанова про накладення адміністративного стягнення має бути звернута до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Зміст звернення постанови до виконання становить певну діяльність органу (посадової особи), який виніс конкретну постанову і складається з наступного:

1) своєчасне вручення (надсилання) правопорушникові копії постанови про накладення адміністративного стягнення;

2) роз`яснення правопорушникові порядку та умов виконання постанови;

3) своєчасне надсилання постанови органу виконавцю;

4) здійснення контролю за виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення та вирішення інших питань відстрочка виконання, припинення виконання, давність виконання постанови тощо.

Постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженими на те органами у порядку, встановленому КУпАП та іншими законами України. До органів, що здійснюють безпосереднє виконання постанов, належить, серед інших, Державна виконавча служба (державні виконавці здійснюють: примусове виконання постанов про стягнення штрафу; виконання постанов про оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; виконання постанов про конфіскацію предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, та грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; виконання постанов про відшкодування майнової шкоди у порядку виконавчого провадження).

Законодавець передбачає обставини (ст. 302 КУпАП), з настанням яких, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, а разом з тим й провадження з виконання постанови. До цих обставин належать: 1) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 2) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність за даний проступок; 3) смерть особи, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Цей строк є преклюзивним (присічним).

Тобто, за змістом наведеної норми Кодексу можна дійти висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення може бути звернена до виконання лише протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі пропуску цього строку постанова про накладення адмінстягнення не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для пред`явлення виконавчого документа, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозйомки) №РАП № від 13.05.2020 року також необхідно застосовувати положення статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не загальну статтю 12 Закону України "Про виконавче провадження", як зазначає представник позивача.

Наведені норми КУпАП кореспондуються з приписами Закону України "Про виконавче провадження"№1404-19 від 02.06.2016 (далі-Закон №1404-VIII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), яким регламентуються умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 6 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Представник відповідача у наданих запереченнях на позов посилався на те, що при зверненні до виконання постанов про накладення адміністративних стягнень необхідно застосовувати положення статті 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд зазначає, що згідно з частинами 1 та 2 ст. 12 Закону «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до пункту 2 частини 4 ст. 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, станом на момент надходження до відповідача постанови №РАП № від 13.05.2020 року, строк пред`явлення до виконання даної постанови сплив після 13.08.2020 року, а позивач звернувся із відповідною заявою лише 17.02.2021 року, тобто з порушенням трьохмісячного строку з дня винесення постанови.

Отже, постанова Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради від №РАП № від 13.05.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 - керівника ТОВ ВКФ "Юніф ЛТД" штрафу у подвійному розмірі 510 грн. - повинна була бути пред`явленою до виконання з 13.05.2020 року по 13.08.2020 року.

Оскільки у встановлений законом строк постанова до виконання не звернута, то на підставі частини першої статті 303 КУпАП вона не підлягає виконанню .

Відповідно до вимог частини 5 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно приписів пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, з аналізу вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець, отримавши до виконання виконавчий документ - постанову від №РАП № від 13.05.2020 року, який пред`явлений до виконання із пропуском встановленого Законом строку, був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, оскільки доказів пред`явлення виконавчого документа в трьохмісячний строк відповідач суду не надав, тому оскаржувана постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бочарової Поліни Андріївни від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64554831 є такою, що прийнята протиправно та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, відтак суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2270 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №332 від 07.12.2021 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 2270 грн. підлягає стягненню з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) за рахунок бюджетних асигнувань.

З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2-4 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок до ведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

У відповідності до статті 26 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність, до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, 12.11.2021 року останнім укладено договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Колодочкою Г.В. (копія додається), на підставі п.2.2 якого 13.11.2021 сторонами складено протокол узгодження вартості правової (правничої) допомоги, яким сторони обумовили вартість години роботи адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, складення заяв по суті справи - у розмірі 1200 грн. Також, сторони визначили, що у разі прийняття судового рішення на користь позивача, в тому числі, у разі задоволення позовних вимог частково, «гонорар успіху» становить 2000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано:

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (Серія ДП №4209) відносно адвоката Колодочки Г.В.;

- копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.11.2021 року, який укладено між адвокатом Колодочкою Г.В. (адвокат) та ТОВ ВКФ «ЮНІФ ЛТД» в особі директора Сус Ю.Ф. (клієнт);

- копію протоколу узгодження вартості правової (правничої) допомоги від 13.11.2021 року за договором про надання правової (правничої) допомоги від 12.11.2021 року;

- копію опису робіт (наданих послуг) виданих адвокатом Колодочкою Г.В. від 18.11.2021 року за договором про надання правової (правничої) допомоги від 12.11.2021 року;

- копію акту прийому-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 18.11.2021 року по договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.11.2021 року;

- копію рахунку-фактури №18/1121 від 18.11.2021 щодо сплати 4800 грн. без ПДВ;

- копію рішення №13/1/7 від 21.07.2021 року про розгляд звернення адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару.

Так, з огляду на надані докази, адвокатом Колодочкою Г.В. надано ТОВ ВКФ «ЮНІФ ЛТД» в особі директора Сус Ю.Ф. послуги на загальну суму 4800 грн. Так, за надання консультації, з вивченням документів, стосовно вимог ТОВ ВКФ «ЮНІФ ЛТД» про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі ГІСМУ МЮУ (м. Дніпро) Бочарової П.А. від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64554831 за 0,5 год. (вартість одиниці 1200 грн.), загальна вартість - 600 грн. За зібрання необхідних доказів та складання позовної заяви від 18.11.2021 вих. № 4 з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі ПСМУ МЮУ (м. Дніпро) Бочарової П.А. від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64554831 - за 3,5 год. (вартість одиниці 1200 грн.), загальна вартість - 4800 грн.

Суд вважає, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 922/1163/18.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З наведеного вбачається, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 910/15944/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із наступного:

- дана справа відноситься до незначної складності;

- позовна заява фактично складена на 3 аркушах;

- позов носить немайновий характер;

- розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року по справі №905/1795/18,

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами

У підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв`язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №818/1371/17.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі №922/2685/19.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 4800 грн. не є співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним у детальному опису робіт (наданих послуг) переліком.

Так, суд зауважує, що з урахуванням предмету позову, зазначена справа є справою незначної складності та типовою. До того ж, по вказаній категорії справ є значна кількість усталеної судової практики, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії.

З огляду на вищевикладене, враховуючи співмірність заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, внаслідок якого сталось порушення прав позивача, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. підлягають стягненню з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 139, 241-242, 244-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «ЮНІФ ЛТД» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження- задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бочарової Поліни Андріївни від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64554831.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «ЮНІФ ЛТД» () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) (код ЄРПОУ 34984509).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «ЮНІФ ЛТД» () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) (код ЄРПОУ 34984509).

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядок визначений ст. 272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядок встановлений ч. 6 ст. 287 КАС України.

Суддя С. В. Прудник