Справа № 640/20575/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Національної поліції України (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- скасування наказ Національної поліції від 31.07.2020 року № 859 о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , старшого уповноваженого з особливо важливих справ 5-го відділу (оперативних розробок у західному регіоні) (м.Львів) 1-го управління (оперативних розробок та негласної роботи) Департаменту протидії наркозлочинності, в частині звільнення позивача зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

- поновлення ОСОБА_1 , старшого уповноваженого з особливо важливих справ 5-го відділу (оперативних розробок у західному регіоні) (м.Львів) 1-го управління (оперативних розробок та негласної роботи) Департаменту протидії наркозлочинності.

стягнути з Національної поліції на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2020 року до дня поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про незаконність свого звільнення із займаної посади, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що оскаржуваний наказ відповідач прийняв всупереч положенням чинного законодавства України, оскільки порушено переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації, порівняно з іншими поліцейськими, посади яких скорочено; не запропоновано жодної вакантної рівнозначної чи нижчої посади, чим порушено конституційні гарантів захисту працівників вів незаконного звільнення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 липня 2021 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 31.07.2020 року № 859 о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , старшого уповноваженого з особливо важливих справ 5-го відділу (оперативних розробок у західному регіоні) (м.Львів) 1-го управління (оперативних розробок та негласної роботи) Департаменту протидії наркозлочинності, в частині звільнення позивача зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на посаді старшого уповноваженого з особливо важливих справ 5-го відділу (оперативних розробок у західному регіоні) (м.Львів) 1-го управління (оперативних розробок та негласної роботи) Департаменту протидії наркозлочинності;

- стягнуто з Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 3 серпня 2020 року по 2 липня 2021 року в сумі 232126,22грн., з яких відрахувати податки та обов`язкові платежі;

- допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на посаді старшого уповноваженого з особливо важливих справ 5-го відділу (оперативних розробок у західному регіоні) (м.Львів) 1-го управління (оперативних розробок та негласної роботи) Департаменту протидії наркозлочинності та в частині стягнення 21260,81грн.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Так, апелянт зазначає, що наказом Національної поліції України від 27.05.2020 № 389 був затверджений Перелік змін у штатах Національної поліції, згідно якого у Департамент протидії наркозлочинності реорганізовується, та скорочуються всі 64 посади, включно з посадою, на якій перебував позивач. З огляду на викладене, відповідач стверджує, що Департамент протидії наркозлочинності фактично був повністю ліквідований, натомість, утворено інший підрозділ - Департамент боротьби з наркозлочинністю.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з 07 листопада 2015 року по 02 серпня 2020 року позивач - ОСОБА_1 проходив службу у Національній поліції України, на посаді старшого уповноваженого з особливо важливих справ 5-го відділу (оперативних розробок у західному регіоні) (м.Львів) 1-го управління (оперативних розробок та негласної роботи) Департаменту протидії наркозлочинності.

Національною поліцією України 27 травня 2020 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів було видано наказ №389, яким, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №322 "Про утворення територіального органу Національної поліції", статей 14, 15 Закону України "Про національну поліцію" затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції та штат Департаменту боротьби з наркозлочинністю.

Так, 02 червня 2020 року капітан поліції ОСОБА_1 , старший оперуповноважений в особливо важливих справах 5- го відділу (оперативних розробок у західному регіоні) (м. Львів) 1-го управління (оперативних розробок та негласної роботи) Департаменту протидії наркозлочинності попереджений про наступне вивільнення зі служби в поліції відповідно пункту 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Національною поліцією України 02 серпня 2020 року виданий наказ № 859 о/с про звільнення, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 капітана поліції ОСОБА_1 (0035131), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 5-го відділу (оперативних розробок у західному регіоні) (м. Львів) 1-го управління (оперативних розробок та негласної роботи) Департаменту протидії наркозлочинності, з 02 серпня 2020 року.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом про звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про звільнення зі служби позивача не відповідає вимогам статті 68 Закону України "Про Національну поліцію", порушує вимоги частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, оскільки зазначені положення підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня2015 року № 580-VIII (надалі по тексту також - Закон № 580-VIII).

Відповідно до норм частини 1 статті 58 Закону № 580-VIII, призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Пунктом 5 частини 10 статті 62 Закону № 580-VIII, поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 65 Закону № 580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Приписами частин 1-3 статті 68 Закону № 580-VIII, визначено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно норм частини 3 статті 68 Закону України "Про Національну поліцію", після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 322 "Про утворення територіального органу Національної поліції" утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції - Департамент боротьби з наркозлочинністю.

З огляду на відсутність в Законі України "Про Національну поліцію" спеціальних положень, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку, підлягають застосуванню загальні положення КЗпП України, на що, цілком слушно звернув увагу суд першої інстанції.

Згідно з частиною 3 статті 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Варто зазначити, що попередження про можливе звільнення має бути оголошене одночасно із запропонуванням відповідних вакантних посад, оскільки лише у такий спосіб можливо забезпечити право особи щодо вільного вибору посади, прийняття рішення про подальше проходження служби в органах Національної поліції та дотримання встановленого ст. 68 Закону України "Про національну поліцію" строку попередження.

Однак, матеріалами справи не спростовується, що, у даному випадку, відповідач не виконав обов`язку щодо здійснення належних заходів щодо пропонування вакантних рівнозначних посад, чим позбавив можливості для подальшого проходження служби позивачем.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача стосовно позивача не мали на меті залишити позивача на службі. Йдеться не тільки про ту посаду, яку він обіймав до того, як відбулося скорочення, але й про іншу вакантну посаду, на яку він, з огляду на свій досвід та навички, міг би хоча б претендувати.

У контексті спірних правовідносин треба зазначити, що визначена КЗпП процедура звільнення у випадку реорганізації, яке супроводжується скороченням чисельності працівників або штату, спрямована не на те, щоб витримати строк тривалістю два місяці і після того звільнити працівника, а насамперед на те, щоб протягом цього строку вживати певних заходів для того, щоб працевлаштувати осіб в межах можливостей, в цьому випадку, суб`єкта призначення. При скороченні чисельності штату або проведенні організаційних заходів звільнень не оминути, однак, дії роботодавця мають засвідчити, що він справді вживав заходів щодо працевлаштування осіб з урахуванням, зокрема, переважного права на залишення на роботі, а також кваліфікаційних вимог до посади.

Закон № 580-VIII є спеціальним у спірних правовідносинах і не містить визначення поняття "рівнозначна посада". Однак, відповідно до положення частини першої статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну службу", рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем так і не було надано доказів проведення порівняння кваліфікації та досягнень у службовій діяльності позивача із іншими поліцейськими, які були залишені на службі в поліції внаслідок або скорочення штатів, або переведені на рівнозначні посади, з метою встановлення переважного права на залишення на службі в поліції, що передбачено ч. 5 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію". Проте, відповідач іншої пропозиції позивачу не пропонував, та доказів відсутності вакантних посад за вказаний період відповідно до кваліфікації позивача до суду не надав.

У цій справі суд першої інстанції з`ясував обставини, які в сукупності дають підстави вважати, що обов`язок працевлаштувати позивача відповідач належним чином не виконав, а тому, висновки суду про неправомірність спірного наказу, на думку колегії суддів, є правильними.

Щодо посилання апелянта у додаткових поясненнях про те, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про неправомірність призначення позивача на іншу посаду, колегія суддів зазначає, що вказані посилання для вирішення цього спору не є визначальними, адже у даній справі, суд має перевірити чи діяв відповідач при звільненні позивача у межах та спосіб, наданих повноважень та чи дотримався встановлених норм законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача з займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Національною поліцією України було проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому, спірний наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позивач - поновленню на посаді.

Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить доводів в частині незгоди із проведеним судом розрахунком, а отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статями 9, 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2021 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

О.М. Оксененко