Справа № 640/37172/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 грудня 2021 року м. Київ № 640/37172/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Ющенко Д.А.,

за участю представників сторін:

представника ОСОБА_1 : Дячка І.О.,

представника Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області:

Дехтярова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

ОСОБА_1

до Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

про зупинення дії рішення,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 грудня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення дії рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 09.11.2021 № 1921 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 .

В обґрунтування вказаної заяви зазначено про протиправність рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 09.11.2021 № 1921 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 , оскільки воно прийнято безпідставно, невмотивовано та необґрунтовано, містить лише загальне посилання на підпункт 4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25 квітня 2018 р. № 322, без зазначення будь-яких фактичних обставин, посилань на конкретні дії заявника, а також без зазначення будь-яких доказів.

Водночас, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення прав заявника, оскільки оскаржуване рішення містить вказівку на подальшу здачу посвідки, зняття з реєстрації місця проживання та виїзд за межі України відповідно п. 68 Порядку № 322. Крім того, виконання рішення призведе до примусового повернення заявника в країну походження - Російської Федерації, агресивну зовнішню політику якої заявник не підтримує.

Заявник також зазначив, що проживає в Україні з 2019 р. відповідно до посвідки на тимчасове проживання в Україні, має власний будинок, працює директором ТОВ «Квеста Ріелті» за дозволом на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності і не порушавав закони України, громадянський порядок, не загрожував національній безпеці.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року розгляд заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви призначено до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні 21.12.2021 р. представник заявника підтримав вказану заяву у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що на даний час обставини прийняття рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 09.11.2021 № 1921 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 йому невідомі та вказав, що заявник не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, санкції до нього не застосовувалися.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для забезпечення позову до подання позовної заяви, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження.

Відповідно до вимог статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Насамперед, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 17.10.2019 р. отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи. В Україні заявник проживає за адресою: АДРЕСА_1 у власному будинку, копії довідки про реєстрацію місця проживання інформації з ДРПНМ наявні в матеріалах справи. З 08.10.2019 р. заявник працює директором ТОВ «Квеста Ріелті», копії дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства від 27.09.2019 р. та копія довідки з місця роботи наявні в матеріалах справи.

09.11.2021 р. Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 1921 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 .

У вказаному рішенні зазначено, що ОСОБА_1 на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25 квітня 2018 р. № 322, скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх виїзду в Україну та виїзду з України встановлювався Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі також - Закон України № 3773-VI).

У ст. 4 Закону України № 3773-VI визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування або укладення гіг-контракту та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні (ч. 4 ст. 4 Закону України № 3773-VI).

Відповідно до п.18 ст. 1 Закону України № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Підстави для скасування посвідки на тимчасове проживання наведені у пункті 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25 квітня 2018 р. № 322 (далі також - Порядок № 322).

Так, відповідно до пп. 4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25 квітня 2018 р. № 322, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Дослідивши обставини справи, заслухавши думку сторін, суд зауважує, що рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 1921 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 містить вказівку на пп. 4 п. 63 Порядку №322. Разом з тим, вказане рішення не містить зазначення підстав його прийняття, будь-яких фактичних обставин, посилань на конкретні дії заявника, а також будь-яких доказів протиправної поведінки заявника.

У судовому засіданні представник відповідача також вказав, що обставини прийняття рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 09.11.2021 № 1921 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 , йому невідомі та вказав, що заявник не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, санкції до нього не застосовувалися.

У контексті зазначеного, суд взнає обґрунтованими доводи заявника, що рішення відповідача прийнято безпідставно, невмотивовано, необґрунтовано та містить лише загальне посилання на підпункт 4 п. 63 Порядку № 322.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувало, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи Центральним міжрегіональним управліннм Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2020 року по справі № 480/296/19, в якій Верховний Суд звертає увагу та вказує на обов`язок органу Державної навіть за наявності подання відповідного органу про скасування посвідки - перевіряти обґрунтованість викладеної інформації та належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що обґрунтовуючи необхідність вжиття судом заходів із забезпечення позову, заявник вказав про те, що невжиття судом заходів із забезпечення позову унеможливить в майбутньому виконання судового рішення та ефективний захист або поновлення прав заявника, оскільки оскаржуване рішення містить вказівку на подальшу здачу посвідки, зняття з реєстрації місця проживання та виїзд за межі України відповідно п. 68 Порядку, крім того, виконання рішення призведе до примусового повернення заявника в країну походження - Російської Федерації, яка в теперішній час відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території.

У контексті зазначеного суд бере до уваги, що відповідно до п. 68 Порядку №322 іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення.

Крім того, згідно пп. 4 п. 71 Порядку №322 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки.

Таким чином, за наявних обставин на підставі оскаржуваного рішення в разі його подальшого виконання неминуче має настати наслідок - знищення посвідки. У свою чергу таке знищення зумовить неможливість ефективного захисту судом порушеного заявника.

Крім того, заявник відповідно до п. 68 Порядку №322 повинен зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення до країну походження - Російської Федерації, яка в теперішній є країною-агресором. Зобов`язання заявника виїхати з України внаслідок прийнятого рішення фактично означає можливість його наступного примусового повернення до країни походження.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, керуючись вищевказаними приписами чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заявником доведено існування обставин, передбачених у п.1 ч. 2 статті 150 КАС України, оскільки, у випадку задоволення адміністративного позову, заявник буде вимушений докласти значні зусилля для відновлення своїх прав.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що заходи забезпечення адміністративного позову мають бути співмірними заявленим позовним вимогам. У даному випадку співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

У контексті наведеного, на переконання суду, застосування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви у даній справі відповідає предмету позову, є співмірним з ним та, водночас, суд зауважує, що вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Таким чином, розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із співмірності таких заходів і відповідності виду забезпечення вимогам заявника, суд вважає, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення дії рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 09.11.2021 № 1921 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

У Х В А Л И В:

1. Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви від 15.12.2021р. - задовольнити.

2. Вжити заходи з забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-а, ідентифікаційний код - 42552598) від 09.11.2021 № 1921 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Боржник: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-а, ).

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню і може бути пред`явлена до примусового виконання в порядку Закону України «Про виконавче провадження» протягом трьох років.

Дана ухвала може бути пред`явлена до виконання у строк до 21 грудня 2024 року.

Відповідно до частини статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали суду складено 21 грудня 2021 року.

Суддя Є.В. Аблов