Справа № 500/4804/21
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4804/21

20 грудня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про зарахування їй періодів роботи до пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі - Закон №3723).

Листом за №1900-0202-8/21865 від 25.07.2021 року відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, з тих підстав, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби , визначених статтею 25 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, що у ОСОБА_1 немає необхідного стажу державної служби і їй призначено пенсію за віком. Період роботи в податковій службі з 28.04.1997р. до стажу державної служби не зараховано поскільки в цей період позивачу присвоювались спеціальні звання.

Позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними.

Ухвалою від 09.08.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 03.09.2021. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Станом на 01.05.2016 позивач займала посаду головного державного інспектора Підволочиського відділення Збаразької ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Періоди роботи ОСОБА_1 з 31.08.1990 по 20.02.1997, та 21.02.1997 по 27.04.1997 можуть бути зараховані до стажу державної служби, а періоди починаючи з 28.04.1997 до стажу державної служби не зараховуються, оскільки позивачу присвоювались спеціальні звання.

Законом України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 передбачено, що Рада Міністрів Української РСР встановлює для працівників державних податкових інспекцій персональні звання, спеціальну форму та відзнаки. Подальшими редакціями цього Закону було передбачено, що службовим особам державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, розмір надбавок за звання затверджувався Кабінетом Міністрів України (постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 р. №559, від 22.02.1999 №258, від 22.09.2004 №1234, від 19.12.2012 №1169, від 23.10.2013 №839).

Водночас, 06.08.2016 р., на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 р. №465, втратило чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 р. №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців», яким було віднесено до 4-7 категорій посад державних службовців відповідні посади в місцевих державних податкових адміністраціях.

Тому, періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби. А тому, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 06.02.2021 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 08.11.2021 о 10:45 год.

08 листопада 2021 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що судове засідання по адміністративній справі № 500/4804/21 не проводилося, у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 02.12.2021 о 09:45 год.

02 грудня 2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.12.2021 відкладено розгляд справи на 20.12.2021 о 09:45 год.

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи без участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі-Відповідач).

12.06.2021 року позивач досягнула пенсійного віку - 60 років, 29.06.2021 вона звільнилась з державної служби - з Головного управління ДПС у Тернопільській області.

30.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою щодо призначення їй пенсії відповідно до Закону України Про державну службу.

Листом від 25.07.2021 року за №1900- 0202-8/21865 Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України Про державну службу» з тих підстав, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.Також пенсійний орган зазначив, що у неї немає необхідного стажу державної служби і їй призначено пенсію за віком. Період роботи в податковій службі з 28.04.1997 до стажу державної служби не зараховано поскільки в цей період позивачу присвоювались спеціальні звання .

Не погодившись із відмовою відповідача в зарахуванні їй періоду роботи до стажу державної служби, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).

Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, - є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон 1058-ІV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

10.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про державну службу" №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року (далі - Закон №889-VIII).

Згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягай віку 62 роки, та жінки, які досягай пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Зокрема, відповідно до запису №10 від 21.02.1997 року на підставі наказу № 10-о від 21.02.1997 року позивач була призначена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу примусового стягнення податків державної податкової адміністрації у Підволочиському районі. Відповідно до запису №11 від 81.04.1997 року на підставі наказу № 15-о від 28.04.1997 року їй в податковій службі присвоєно персональне звання - інспектора податкової служби 11 рангу.

Під час роботи в Підволочиському райфінвідділу 09.03.1994 року відповідно до статті 17 закону 3723-ХІІ прийняла присягу державного службовця.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України Про державну службу постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, яким було визначено посади і органи, час роботи на яких зараховуються до стажу державної служби.

Так, абзацом 3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно спеціальні звання.

Відповідно до ч,2 ст.25 ЗУ Закону № 3723 XII Про державну службу від 16.12.1993 року при встановленні категорій посад державних службовців зроблено посилання на інші прирівняні до них особи.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті з 16.12.1993 року визначав Закон України "Про державну службу" № 3723 XII.

Відповідно до статті 1 цього закону зазначалось, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно частини другої статті 9 зазначеного Закону/ в редакції чинний на час роботи мною в податковій службі) регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами.

При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.

Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 4 грудня 1990 року № 509- XII «Про державну податкову службу в Україні» а з 12.08.2012року Податковий кодекс.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону № 509-ХІІ може бути особа, яка має освіту за фахом та відповіла кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п`ята, шоста статті 15 цього Закону).

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, та які займали посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави / зокрема у сфері податкової політики / у період до 12.08.2012 року перебувають на державній службі та є державними службовцями.

З 12.08.2012 року пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України визначено, що період роботи посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції / у тому числі тих, яким присвоєно спеціальні звання/ зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Вказане також кореспондується із ч.18 ст.37 Закону № 3723 XII Про державну службу від 16.12.1993 року, згідно якої період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до Закону присвоюються спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Законом України Про державну податкову службу в Україні від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ, як і Податковим Кодексом України не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону України № 3723 XII» Про державну службу» від 16.12.1993 року, зокрема ст.37, за правилами якої на одержання пенсії державних службовців мають право особи , які досягли встановленого законодавством пенсійного віку та відповідного страхового стажу, у тому числі стажу державної служби - не менше як 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Аналогічну позицію виклав Верховний суд України в постанові від 22 жовтня 2013 року по справі 21-34а13 зазначивши, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно персональні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України № 3723 XII Про державну службу від 16.12.1993 року .

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як видно з трудової книжки, позивач з 21.02.1997 року по 29.06.2021року працювала на державні службі у Підволочиській державній податковій інспекції Тернопільської області на різних посадах, за час її роботи їй присвоювались персональні та спеціальні звання:

28.04.1997 року присвоєне персональне звання інспектор податкової служби II рангу/запис у трудовій книжці 11/;

24.05.2001 року присвоєне персональне звання інспектор податкової служби І рангу/запис у трудовій книжці 17/;

21.10.2002 року присвоєне спеціальне звання радник податкової служби III рангу/запис у трудовій книжці 18/;

01.01.2014 року присвоєне спеціальне звання радник податкової та митної справи III рангу/запис у трудовій книжці 32/;

16.08.2019 року під час роботи в Підволочиській ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області наказом №5-0 від 15.08.2019р. їй присвоєно 6 ранг державного службовця/запис у трудовій книжці 41/.

Таким чином, період з 28.04.1997p. по 29.06.2021р. - 24 роки 2 місяці проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу податкової служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723 XII Про державну службу від 16.12.1993.

Таким чином, суд вважає, що твердження Відповідача про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, - є безпідставними.

Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, які діють з 01.05.2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому, пунктом 5 Порядку 229 визначено, що стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що згідно записів в трудовій книжці, позивачу слід зарахувати в стаж державної служби період роботи в податковій службі з 28.04.1997 по 29.06.2021.

Згідно з частинами 3, 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Суд не погоджується з доводами Відповідача про те, що у позивача недостатньо стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на все вищенаведене суд вважає, що надана відмова в зарахуванні їй періодів роботи до пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року - не відповідає вимогам чинного законодавства, та, відповідно, є такою, що порушує конституційні права позивача.

Отже, право позивача на пенсійне забезпечення відповідачем порушене і відновити його можна шляхом визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 , у зарахуванні їй періодів роботи до пенсії державного службовця відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи з 28.04.1997 по 29.06.2021 відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн. згідно квитанції від 03.08.2021.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 , у відмові зарахувати періоди роботи з 28.04.1997 по 29.06.2021 до стажу державної служби, відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи з 28.04.1997 по 29.06.2021, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

Головуючий суддя Подлісна І.М.