Справа № 440/12698/21
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/12698/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 /позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення 10 позачергової сесії 8 скликання Новосанжарської селищної ради від 14.07.2021 №70 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 " та зобов`язання Новосанжарської селищної ради повторно розглянути клопотання від 12.05.2021 ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва індивідуального гаража, що в межах смт. Нові Санжари Полтавського району Полтавської області.

Позов обґрунтований тим, що позивач звернувся до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтовною площею 0,01 га за рахунок земель комунальної власності житлової та громадської забудови, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням десятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області восьмого скликання №70 від 14 липня 2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 » відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у зв`язку з невідповідністю місця розташування Генеральному плану забудови території смт. Нові Санжари Полтавського району Полтавської області та іншої містобудівної документації, а саме: використання земельної ділянки відповідно до затвердженої містобудівної документації зона транспортної інфраструктури (ТР-2). З вказаним рішенням позивач не погоджується та вважає його протиправним, оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивач, відноситься до зони транспортної інфраструктури ТР-3, яка передбачає вид використання земельних ділянок - гаражі.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 34-36/ зазначив, що рішенням десятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області восьмого скликання №70 від 14 липня 2021 року відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтовною площею 0,01 га у зв`язку з невідповідністю місця розташування Генеральному плану забудови території смт. Нові Санжари Полтавського району Полтавської області та іншої містобудівної документації, а саме: використання земельної ділянки відповідно до затвердженої містобудівної документації зона транспортної інфраструктури (ТР-2). Таким чином, земельна ділянка, на яку позивач бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, згідно плану зонування не може використовуватися для будівництва індивідуальних гаражів.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області із клопотанням від 12 травня 2021 року /а.с. 13/ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтовною площею 0,0100 га за рахунок земель комунальної власності житлової та громадської забудови, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До вказаного клопотання додав копії паспорта, ідентифікаційного номера та графічні матеріали місця розташування земельної ділянки.

Рішенням десятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області восьмого скликання №70 від 14 липня 2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 » /а.с. 15/ відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га з правом передачі у власність для будівництва індивідуального гаража в межах смт. Нові Санжари Полтавського району Полтавської області у зв`язку з невідповідністю місця розташування Генеральному плану забудови території смт. Нові Санжари Полтавського району Полтавської області та іншої містобудівної документації, а саме: використання земельної ділянки відповідно до затвердженої містобудівної документації зона транспортної інфраструктури (ТР-2).

Не погодившись із рішенням десятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області восьмого скликання №70 від 14 липня 2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 », позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) /далі - ЗК України/.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом пункту "д" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз наведених норм права свідчить, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначені у статті 118 ЗК органи, приймають одне з відповідних рішень.

Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови. Невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Дослідивши рішення десятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області восьмого скликання №70 від 14 липня 2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 », суд встановив, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стала невідповідність місця розташування земельної ділянки Генеральному плану забудови території смт. Нові Санжари Полтавського району Полтавської області та іншій містобудівній документації, а саме: використання земельної ділянки відповідно до затвердженої містобудівної документації зона транспортної інфраструктури (ТР-2).

Надаючи оцінку вказаній підставі для відмови у наданні дозволу, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" №687-XIV від 20 травня 1999 року встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI від 17 лютого 2011 року /далі Закон №3038-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)/, генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; план зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.

Частиною другою статті 5 Закону №3038-VI встановлено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Частиною першою статті 17 Закону №3038-VI передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 18 Закону №3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог, зокрема: виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови.

Судом встановлено, що згідно з наданим до суду відповідачем плану зонування смт. Нові Санжари /а.с. 37/ бажана для позивача земельна ділянка знаходиться в зоні транспортної інфраструктури, до якої відносяться території АЗС та СТО (ТР-3), водночас в оскаржуваному рішенні зазначено, що земельна ділянка, на яку позивач бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою для будівництва індивідуального гаража відповідно до містобудівної документації знаходиться в зоні транспортної інфраструктури (ТР-2) /а.с. 15/.

Суд бере до уваги, що відповідно до витягу з пояснювальної записки Плану зонування території смт. Нові Санжари /а.с. 37, зворотній бік - 38/ зона об`єктів транспортної інфраструктури (ТР-3) має переважний вид використання земельних ділянок, зокрема гаражі. При цьому зона транспортної інфраструктури (ТР-2) території автовокзалів, автостанцій, транспортних вузлів, має супутні види використання територій (земельних ділянок), зокрема гаражі, паркінги.

Отже, земельна ділянка орієнтовною площею 0,01 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на яку позивач просить видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення її у власність для будівництва індивідуального гаража, розміщена в функціональній зоні, використання територій (земельних ділянок) якої передбачає розміщення гаражів.

Таким чином, відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою є безпідставною, у зв`язку з чим рішення десятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області восьмого скликання №70 від 14 липня 2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 » підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Обираючи ефективний та належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступних міркувань.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи повноваження суду та предмет доказування у цій справі, спірне рішення перевіряється судом на предмет правомірності, виходячи лише із тих мотивів, які покладалися відповідачем в основу його винесення. У даній справі оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише мотиву, який наведений відповідачем у оскаржуваному рішенні. Суд не може досліджувати інших обставин, що можуть бути перешкодою в наданні такого дозволу, які не досліджувалися відповідачем, оскільки ці повноваження відносяться до його виключної компетенції.

За таких обставин, належним способом захисту та відновлення прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12 травня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтовною площею 0,0100 га за рахунок земель комунальної власності житлової та громадської забудови, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

Така позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2019 у справі №806/2540/17 та у постанові Великої Палати від 06.11.2019 у справі №509/1350/17.

Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 при розгляді справи 200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до наданих до позовної заяви документів ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: договір про надання правничої допомоги від 01.10.2021 /а.с. 18-23/, ордер № 234156 від 08.10.2021, довідку розрахунок від 08.10.2021 суми гонорару за надану правничу допомогу /а.с. 25/, акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 01.10.2021 /а.с. 26/, квитанцію № 2 від 08.10.2021 на оплату послуг /а.с. 27/.

Відповідно до довідки - розрахунку від 08.10.2021 суми гонорару за надану правничу допомогу /а.с. 25/ адвокатом надано такі послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (3 год.) - 3000,00 грн; вивчення та аналіз наданих позивачем матеріалів стосовно спірного рішення від 14 липня 2021 року № 70 Новосанжарської селищної ради десятої позачергової сесії восьмого скликання "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 " (3 год.) - 3000,00 грн; пошук та вивчення нормативних документів, судової практики, підготовка позовної заяви та процесуальних документів (4 год.) - 4000,00 грн; всього - 10000,00 грн.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу враховує заперечення відповідача щодо розміру та обґрунтованості витрат на правничу допомогу, викладені у відзиві, та надаючи оцінку співмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу за критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із того, що дана справа відноситься до незначної складності; розгляд справи проведено без участі сторін.

Відповідно до пункту 4.2 договору про надання правничої допомоги від 01.10.2021 /а.с. 18-23/ вартість послуг з надання правничої допомоги становить 1000,00 грн за годину.

Суд зауважує, що включена до акту приймання-передачі наданих послуг від 08.10.2021 та довідки-розрахунку суми гонорару від 08.10.2021 послуга адвоката - консультація щодо характеру спірних правовідносин тривалістю 3 години не співмірна зі складністю справи, а тому достатнім відшкодуванням витрат на проведення консультування у даній справі 500 грн (30 хв.).

Також послуга із вивчення та аналіз наданих позивачем матеріалів стосовно спірного рішення, пошук та вивчення нормативних документів, судової практики, підготовка позовної заяви та процесуальних документів фактично охоплюється послугою із підготовки позовної заяви, час для виконання якої є достатнім 2 години (2000 грн), зважаючи на те, що справа належить до незначної складності, а позовна заява складена на 9 аркушах, переважна більшість яких містить цитування норм законодавства.

Враховуючи викладене, зважаючи на заперечення відповідача щодо обґрунтованості розміру витрат на надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 2500,00 грн, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області (вул. Центральна, буд. 23, смт. Нові Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область, 39300, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення десятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області восьмого скликання №70 від 14 липня 2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража громадянину ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Новосанжарську селищну раду Полтавського району Полтавської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12 травня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтовною площею 0,0100 га за рахунок земель комунальної власності житлової та громадської забудови, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Довгопол