Справа № 420/19329/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 08.02.2021 року № 15-1870/13-21-СГ, яким було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення фермерського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 6,29 га на території Дачненської сільської ради Біляївського району (до набрання чинності постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ Про утворення та ліквідацію районів) Одеської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області ухвалити наказ про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для 01.02 Для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 6,29 га, яка розташована території Дачненської сільської ради Біляївського району (з урахуванням змін у територіальному устрою України після набрання чинності постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ Про утворення та ліквідацію районів на території Дачненської сільської територіальної громади, Одеського району) Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 травня 2020 року через електронний сервіс Держгеокадастру позивач направив клопотання №020 про надання дозволу на розроблення Документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "01.02 для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 6,29 га, яка розташована на території Дачненської сільської ради, Біляївського району (до набрання чинності постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX Про утворення та ліквідацію районів) Одеської області. Додатково на електронну пошту відповідача було надіслано витяг з ЄДР, як доказ наявності досвіду роботи в сільському господарстві.

Позивач вказує, що відповідач листом М-10150/0-560/0/37-20 від 07.07.2020 повідомив позивача про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо бажаної земельної ділянки у зв`язку з тим, що бажана позивачем земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Ця відмова була оскаржена до суду в рамках справи № 420/372/21.

За наслідками розгляду справи було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо не розгляду в передбачений законодавством спосіб клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення фермерського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 6,29 га на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.05.2020 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства орієнтованою площею 6,29 га, яка розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області з урахуванням висновків суду та прийняти за результатами його розгляду розпорядчий індивідуальний правовий акт у формі наказу відповідно до положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Позивач зазначає, що 06 травня 2021 року відповідач ухвалив наказ № 15-1870/13-21-СГ яким відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 6,29 га, із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства з таких підстав: невідповідність місця розташування бажаної до відведення Вами земельної ділянки вимогам чинного законодавства.

Позивач вважає цей наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в оскаржуваному наказі відповідач навів лише загальну підставу відмови без жодної конкретизації.

Крім того, як вказує позивач, оскаржуваний наказ є правовим актом індивідуальної дії, що виданий суб`єктом владних повноважень, як документ особливої форми, що прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише позивача, якому цей наказ і адресований.

Позивач вважає, що виданий відповідачем наказ взагалі не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що своєю чергою впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивача виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Позивач зазначає, що наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 06.05.2021 №15-1870/13-21-СГ прийнятий з порушенням норм Земельного кодексу України та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному наказі не наведено, а тому він підлягає скасуванню.

Ухвалою від 22.10.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 27 жовтня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дачненську сільську раду Одеського району Одеської області.

Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 28 травня 2020 року через електронний сервіс Держгеокадастру направив відповідачу клопотання ЗВ-020 від 28.05.2020 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 6,29 га, яка розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області.

До клопотання позивач додав графічний матеріал бажаного місця розташування земельної ділянки.

Крім того, 28.05.2020 року позивачем направлено відповідачу Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно запису №2 якого підтверджується наявність у позивача досвіду роботи у сільському господарстві.

За результатами розгляду зазначеного клопотання листом № М-10150/0-560/0/37-20 від 07.07.2020 року Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області повідомлено позивача, що за результатами розгляду графічної частини, долученої до клопотання позивача, бажана ним земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Враховуючи вищевикладене, Головне управлінням Держгеокадастру в Одеській області відмовило у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року по справі № 420/372/21, яке набрало законної сили 25.05.2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо не розгляду в передбачений законодавством спосіб клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення фермерського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 6,29 га на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.05.2020 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства орієнтованою площею 6,29 га, яка розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області з урахуванням висновків суду та прийняти за результатами його розгляду розпорядчий індивідуальний правовий акт у формі наказу у відповідності до положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області прийнято наказ № 15-1870/13-21-СГ від 06.05.2021 року, яким відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 6,29 га, із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства з таких підстав: невідповідність місця розташування бажаної до відведення земельної ділянки вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. б ч.1 ст.81, п. а ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення фермерського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином для отримання земельної ділянки безоплатно у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого компетентним органом приймається рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в наданні такого дозволу, яка має бути вмотивованою.

При цьому, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Крім того, суд зазначає, що правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333.

Пунктом 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

За результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в цьому, повинно було оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу територіального управління Держгеокадастру.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі № 815/905/17.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що стверджуючи про невідповідність місця розташування бажаної до відведення земельної ділянки вимогам чинного законодавства, відповідач повинен був чітко зазначити про конкретні невідповідності, однак у спірному наказі відповідач навів лише загальну підставу відмови без жодної конкретизації.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо бажаної до відведення земельної ділянки.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Зокрема, Європейський Суд наголосив на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", і "Moskal v. Poland"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Lelas v. Croatia", і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Lelas v. ").

За таких підстав, суд дійшов висновку, наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 06.05.2021 року № 15-1870/13-21-СГ, яким було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення фермерського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 6,29 га на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, прийнято необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому цей наказ підлягає скасуванню.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до п. 2, 4 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про можливість відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення на користь позивача, яке виключає право відповідача діяти на власний розсуд.

Однак суд зазначає, що 27 травня 2021 року, набрав чинності Закон України №1423-ІХ від 28 квітня 2021 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин (далі Закон №1423-ІХ) згідно з яким землі державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) передані до комунальної власності сільських, селищних, міських рад.

Так, розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 такого змісту: …з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

З дня набрання чинності цим пунктом, до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними....

Тобто, з дня набрання чинності Законом №1423-ІХ (з 27 травня 2021 року) до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад відповідач, як орган виконавчої влади, який здійснював розпорядження земельними ділянками державної власності, втратив право щодо розпорядження такими земельними ділянками.

Тим більше відповідач не має права розпорядження такими земельними ділянками після реєстрації на них права власності територіальними громадами.

Отже, за викладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку ухвалити наказ про надання позивачу дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність бажаної позивачем земельної ділянки, оскільки таке рішення буде суперечити приписам Закону №1423-ІХ та спонукатиме відповідача до порушення заборон, покладених на нього цим Законом.

Щодо посилань позивача на принцип відсутності зворотної дії закону в часі, суд зазначає таке.

Оцінюючи законність прийняття відповідачем спірного наказу, суд застосовує законодавчі акти, чинні на момент прийняття цього наказу суб`єктом владних повноважень.

Проте, вирішуючи питання щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд не може вийти за межі правового регулювання діяльності відповідача (визначеного йому функцій та повноважень) та покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання, вчиняти які йому заборонено законом.

Крім того, таке зобов`язання, про яке просить позивач, порушуватиме право власності на землю Дачненської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ухвалити наказ про надання позивачу дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для 01.02 Для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 6,29 га, яка розташована території Дачненської сільської ради Біляївського району (з урахуванням змін у територіальному устрою України після набрання чинності постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ Про утворення та ліквідацію районів на території Дачненської сільської територіальної громади, Одеського району) Одеської області.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу понесені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.к.о.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, 1), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області (адреса: вул. Шахтарська, 8-А, с. Дачне, Одеський район, Одеська область, 67625, 4) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області від 08.02.2021 року № 15-1870/13-21-СГ, яким було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення фермерського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 6,29 га на території Дачненської сільської ради Біляївського району (до набрання чинності постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ Про утворення та ліквідацію районів) Одеської області.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів