Справа № 520/15653/21
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 грудня 2021 року № 520/15653/21

Харківський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді - Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гриньків В.О.,

за участю представників: позивача Халабурдіна С.В., відповідача Довгаль В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ДМ" (вул. Римарська, буд. 21-А, м. Харків, 61057, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "СК ДМ" з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2021 р. № 6 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 8449806 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2112451 гривня 50 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 14.05.2021 по 20.05.2021 на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 12.05.2021 № 3241-11 проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ДМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість За результатами перевірки було складено акт перевірки від 27.05.2021 №9125/20-40-07-06-10//38257900. На підставі висновків, викладених в Акті перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2021 р. № 6 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 8449806 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2112451 гривня 50 копійок. Позивач вважає, що викладені в Акті перевірки висновки сформовані всупереч вимогам чинного законодавства України, виключно на припущеннях Відповідача, відтак податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Відповідач не погодився з позовними вимогами та направив до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що аналіз можливості виконання оформлених позивачем господарських операцій зі спірними контрагентами у періодах, що перевірялися, не дає можливості підтвердити реальність господарських відносин з платниками податків та встановити факти, що свідчать про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми формування штучного податкового кредиту.

Протокольною ухвалою суду від 25.10.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, витребувано розрахунок податкових зобов`язань за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням в розрізі контрагентів та податкову інформацію, використану при проведенні перевірки.

03.11.2021 відповідачем до суду надано розрахунок податкового повідомлення-рішення в розрізі контрагентів та податкову інформацію на виконання вимог протокольної ухвали суду.

Протокольною ухвалою суду від 15.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на доведеність реальності господарських операцій та хибності висновків акту перевірки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на адміністративний позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СК ДМ" зареєстроване як юридична особа, , є платником ПДВ.

У період з 14.05.2021 по 20.05.2021 на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 12.05.2021 № 3241-11 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК ДМ» (далі - Позивач) з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість щодо господарських взаємовідносин з контрагентами - постачальниками ПП «БУДЕРІЯ» (код за ) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, лютий, березень 2020 року; ПП «СМАРТБУД-ТРЕЙД» (код за ) за липень, серпень 2019 року; ТОВ «ВІМГРЕЙ» (код за ) за вересень 2019 року; ТОВ «НВП «УКРСТРОЙ» (код за ) за жовтень, листопад 2019 року; ТОВ «ПАРФУМЕРНА ДОЛИНА» (код за ) за серпень 2019 року; ТОВ «СІГМА СОЛЮШН» (код за ) за серпень 2019 року; ТОВ " ТОРГОВА КОМПАНІЯ ФРІЗ-ХАУС" (код за ) за вересень 2019 року; ТОВ «АСТБУД» (код за ) за травень 2020 року; ТОВ «БІФАСТ» (код за ) за червень, липень, вересень 2020 року; ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «САНВЕСТ» (код за ) за листопад 2019 року; ТОВ «ГІДРОБУД КОМПАНІ» (код за ЄДРПОУ 42161 104) за вересень 2019 року; ТОВ «ЄРРО КАРС» (код за ) за серпень 2020 року; TOB «МАРРЕМБУД» (код за ) за травень, червень, серпень 2020 року, а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг).

За результатами перевірки було складено акт перевірки від 27.05.2021 №9125/20-40-07-06-10//38257900 (далі - Акт перевірки), в якому було зроблено висновки, що за звітні періоди декларування ПДВ липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року встановлено:

- вартість товарів, робіт послуг, придбання яких оформлено у ПП «БУДЕРІЯ» (код за ) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, лютий, березень 2020 року, ПП «СМАРТБУД-ТРЕЙД» (код за ) за липень, серпень 2019 року, ТОВ «ВІМГРЕЙ» (код за ) за вересень 2019 року, ТОВ «НВП «УКРСТРОЙ» (код за ) за жовтень, листопад 2019 року, ТОВ «ПАРФУМЕРНА ДОЛИНА» (код за ) за серпень 2019 року, ТОВ «СІГМА СОЛЮШН» (код за ) за серпень 2019року, ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ ФРІЗ-ХАУС" (код за ) за вересень 2019 року, ТОВ «АСТБУД» (код за ) за травень 2020 року, ТОВ «БІФАСТ» (код за ) за червень, липень, вересень 2020 року, ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «САНВЕСТ» (код за ) за листопад 2019 року, ТОВ «ГІДРОБУД КОМПАНІ» (код за ) за вересень 2019 року, ТОВ «ЄРРО КАРС» (код за ) за серпень 2020 року, ТОВ «МАРРЕМБУД» (код за ) за травень, червень, серпень 2020 року, за даними бухгалтерського обліку TOB «СК ДМ» (код за ) відображено у складі собівартості реалізованих робіт і послуг та вартості будівельних матеріалів;

- операції між ТОВ «СК ДМ» (код за ) та ПП «БУДЕРІЯ» (код за ) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, лютий, березень 2020 року, ПП «СМАРТБУД-ТРЕЙД» (код за ) за липень, серпень 2019 року, ТОВ «ВІМГРЕЙ» (код за ) за вересень 2019 року, ТОВ «НВП «УКРСТРОЙ» (код за ) за жовтень, листопад 2019 року, ТОВ «ПАРФУМЕРНА ДОЛИНА» (код за ) за серпень 2019 року, ТОВ «СІГМА СОЛЮШН» (код за ) за серпень 2019 року, ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ ФРІЗ-ХАУС" (код за ) за вересень 2019 року, ТОВ «АСТБУД» (код за ) за травень 2020 року, ТОВ «БІФАСТ» (код за ) за червень, липень, вересень 2020 року, ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «САНВЕСТ» (код за ) за листопад 2019 року, ТОВ «ГІДРОБУД КОМПАНІ» (код за ) за вересень 2019 року, ТОВ «ЄРРО КАРС» (код за ) за серпень 2019 року, ТОВ «МАРРЕМБУД» (код за ) за травень, червень, серпень 2020 року не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для їх виконання, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, трудових ресурсів, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів;

- всі вищенаведені факти не надають можливості встановити дійсність та підтвердити отримання TOB «СК ДМ» (код за ) робіт/послуг та товарів від ПП «БУДЕРІЯ» (код за ) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, лютий, березень 2020 року, ПП «СМАРТБУД-ТРЕЙД» (код за ) за липень, серпень 2019 року, ТОВ «ВІМГРЕЙ» (код за ) за вересень 2019 року, ТОВ «НВП «УКРСТРОЙ» (код за ) за жовтень, листопад 2019 року, ТОВ «ПАРФУМЕРНА ДОЛИНА» (код за ) за серпень 2019 року, ТОВ «СІГМА СОЛЮШН» (код за ) за серпень 2019 року, ТОВ "ТОРТОВА КОМПАНІЯ ФРІЗ-ХАУС" (код за ) за вересень 2019 року, ТОВ «АСТБУД» (код за ) за травень 2020 року, ТОВ «БІФАСТ» (код за ) за червень, липень, вересень 2020 року, ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «САНВЕСТ» (код за ) за листопад 2019 року, ТОВ «ГІДРОБУД КОМПАНІ» (код за ) за вересень 2019 року, ТОВ «ЄРРО КАРС» (код за ) за серпень 2020 року, ТОВ «МАРРЕМБУД» (код за ) за травень, червень, серпень 2020 року;

- порушення норми п.п. «а» п. 185.1 ст. 185 та п. 187.1 ст. 187 ПК України, що призвело до неправомірного визначення платником податків сум податкових зобов`язань при продажу товарів/послуг на загальну суму 179 385 802 грн;

- порушення норм пп. «а» п. 198.1 ст. 198, абзаців першого - третього п. 198.2, абзаців першого і другого п. 198.3 та абзацу третього п. 198.6 ст.198, абзаців другого і третього п.201.10 ст.201 ПК України, що призвело до неправомірного визначення платником податків сум податкового кредиту при придбанні товарів/послуг на загальну суму 184 851 446 грн.

Висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства, ґрунтуються на тому, що господарські операції позивача з вказаними контрагентами, на думку податкового органу, фактично не відбувались. Такі висновки зроблено на підставі узагальненої податкової інформації за звітні періоди, якою не підтверджено фактичне здійснення господарських операцій контрагентами позивача.

На підставі висновків, викладених в Акті перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2021 № 6 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 8449806 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2112451 грн 50 коп.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України: г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; г) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарі в/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг: придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

З огляду на доводи податкового органу, покладені в основу висновків акту перевірки та відсутність спору між сторонами стосовно наявності та змісту договорів та первинних документів, складених до них, суд при розгляді справи надає оцінку саме мотивам відповідача та висновкам акту перевірки.

Судом встановлено, що позивачем було укладено низку договорів з ПП «БУДЕРІЯ» (код за ), ПП «СМАРТБУД-ТРЕЙД» (код за ), ТОВ «ВІМГРЕЙ» (код за ), ТОВ «НВП «УКРСТРОЙ» (код за ), ТОВ «ПАРФУМЕРНА ДОЛИНА» (код за ), ТОВ «СІГМА СОЛЮШН» (код за ), ТОВ " ТОРГОВА КОМПАНІЯ ФРІЗ-ХАУС" (код за ), ТОВ «АСТБУД» (код за ), ТОВ «БІФАСТ» (код за ), ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «САНВЕСТ» (код за ), ТОВ «ГІДРОБУД КОМПАНІ» (код за ), ТОВ «ЄРРО КАРС» (код за ), TOB «МАРРЕМБУД» (код за ), предметом яких було виконання робіт, в тому числі будівельних, надання послуг, а також договорів оренди, договорів поставки.

Докладно зміст та реквізити таких договорів відображені в акті перевірки та сторонами не оспорюються.

Виконання та прийняття робіт було оформлено актами приймання виконаних будівельних робіт, актами приймання виконаних робіт/ наданих послуг, актами приймання-передачі, видатковими накладними. За договорами поставки транспортування товару оформлено товарно-транспортними накладними.

Також за результатами господарських операцій були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні.

Вказані операції було відображено в бухгалтерському обліку, в рахунок оплати за вказаними договорами ТОВ «СК ДМ» перераховано грошові кошти на рахунки відповідних контрагентів.

З наданих до матеріалів справи копій первинних документів вбачається, що отримані роботи, товари та послуги було використано позивачем у власній господарській діяльності, в тому числі шляхом реалізації за договорами виконання робіт, в тому числі будівельних, надання послуг, договорів поставки на адресу третіх осіб, виконання та прийняття товарів, робіт та послуг за якими було оформлено актами приймання виконаних будівельних робіт, актами приймання виконаних робіт/ наданих послуг, актами приймання-передачі, видатковими накладними, актами приймання-передачі матеріалів.

Відповідач послався на те, що під час проведення перевірки з`ясовано неможливість здійснення господарської операції з вказаними контрагентами, зокрема, обумовлена недостатніми трудовими ресурсами контрагентів, в тому числі зі спеціальними знаннями, відсутності підприємства-контрагентів позивача за зареєстрованим місцезнаходженням, відсутністю інформації про основні засоби, транспортні засоби, тощо.

В п. 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

г) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частин першої статті 9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у операціях, що досліджуються; визначити об`єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв`язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 в справі № 826/2747/13-а.

Як вбачається з зібраних у справі доказів, позивач на момент здійснення господарських операцій з контрагентами з ПП «БУДЕРІЯ» (код за ), ПП «СМАРТБУД-ТРЕЙД» (код за ), ТОВ «ВІМГРЕЙ» (код за ), ТОВ «НВП «УКРСТРОЙ» (код за ), ТОВ «ПАРФУМЕРНА ДОЛИНА» (код за ), ТОВ «СІГМА СОЛЮШН» (код за ), ТОВ " ТОРГОВА КОМПАНІЯ ФРІЗ-ХАУС" (код за ), ТОВ «АСТБУД» (код за ), ТОВ «БІФАСТ» (код за ), ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «САНВЕСТ» (код за ), ТОВ «ГІДРОБУД КОМПАНІ» (код за ), ТОВ «ЄРРО КАРС» (код за ), TOB «МАРРЕМБУД» (код за ) мав інформацію з ЄДР щодо підтвердження повноважень осіб, які підписували первинні документи від імені вказаних суб`єктів господарювання, контрагенти позивача були зареєстровані як платники ПДВ, виписані ними податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач, здійснивши господарські операції з вказаними контрагентами, діяв добросовісно та обачно, уклавши договори за наявності ділової мети.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Як вбачається з матеріалів справи, суми ПДВ, віднесені позивачем до податкового кредиту у відповідному звітному періоді, підтверджені податковими накладними, які складені на підставі договорів та первинних документів до них, відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Щодо посилань відповідача на наявність кримінальних проваджень відносно посадових осіб підприємств, які є контрагентами контрагентів позивача, зокрема, контрагентів позивача ПП «СМАРТБУД-ТРЕЙД» (код за ), ПП «БУДЕРІЯ» (код за ), ТОВ " ТОРГОВА КОМПАНІЯ ФРІЗ-ХАУС" (код за ), ТОВ «ВІМГРЕЙ» (код за ), ТОВ «ГІДРОБУД КОМПАНІ» (код за ЄДРПОУ 42161 104), ТОВ «АСТБУД» (код за ), судом в ході розгляду справи встановлено, що як станом на дату проведення перевірки, так і станом на дату винесення рішення, відсутні вироки судів, які набрали законної сили по вказаних кримінальних провадженнях.

Підпунктом 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

З матеріалів справи судом встановлено, що податковий орган не звертався з позовами до підприємства позивача та його контрагентів, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Відповідно до ч. 2 ст.. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, відповідачем в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами здійснення контрагентами позивача діяльності, спрямованої на ухилення від сплати податків, надання податкової вигоди третім особам або діяльності, що має ознаки фіктивної, зазначення недостовірної інформації у документах, в тому числі первинних документах, складених за результатами господарських операцій з позивачем.

Відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року судом зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов`язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов`язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов`язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику.

Таким чином, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку або допущення порушень податкового законодавства. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Суд зазначає, що представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала того факту, що всі договори є виконаними в частині оплати та реєстрації податкових накладних.

Всі податкові накладні за вказаними господарськими операціями були зареєстровані в ЄРПН.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження (абз. 3 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару/послуг до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичного придбання такого товару; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому, податкова накладна, складена та зареєстрована платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 21.10.2019 у справі № 814/1564/18.

Крім того, Верховний Суд у вказаній постанові також зазначив, що «Предмет вказаних господарських операцій позивача відповідає видам його господарської діяльності, що підтверджується аналізом господарських операцій з придбання товарів та послуг і їх подальшого використання у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Офіс великих платників податків ДФС не оспорює факт реєстрації контрагентами позивача податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних після 1 липня 2017 року та формування позивачем податкового кредиту саме за вказаними накладними, однак вважає, що ці обставини не є безумовним доказом реальності господарської операції, оскільки інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної в цих документах.

Такими іншими обставинами, на переконання податкового органу, є наявні в базах даних «Податковий блок» та «Електронний кабінет» відомості щодо підприємств, що мали взаємовідносини з контрагентами позивача. Однак, в чому саме полягає невідповідність таких господарських операцій їх дійсному економічному змісту, відповідач не визначає.

В свою чергу, за відсутності такого визначення, висновок відповідача про порушення позивачем податкового законодавства при формуванні податкового кредиту та від`ємного значення за господарськими операціями із вказаними контрагентами є необґрунтованим і не може бути підставою для прийняття рішень про донарахування податкових зобов`язань.

До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача та їх постачальників матеріали справи не містять.

З огляду на наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що фактично доводи відповідача про відсутність придбаного позивачем товару за першою ланкою його постачання ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

В контексті викладеного колегія суддів також зазначає, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, оскільки допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на формування податкових вигод.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів вважає, що позивачем виконано усі необхідні умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для нарахування податкового кредиту, сум за спірними господарськими операціями, - з огляду на що погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність та необхідність скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень».

З огляду на зазначене, посилання відповідача на узагальнену податкову інформацію стосовно контрагентів позивача та учасників попередніх ланцюгів виконання робіт та постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, оскільки допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на формування податкових вигод.

Також з аналізу обставин, викладених в акті перевірки, судом встановлено, що під час перевірки відповідачем в ході проведення перевірки не встановлено фактів використання позивачем отриманих результатів робіт, оприбуткованих товарно-матеріальних цінностей не у власній господарській діяльності.

Таким чином, вбачається, що контролюючим органом не надано доказів нереальності здійснення господарських операцій з контрагентами позивача, а доводи, наведені в акті перевірки, не є достатніми для притягнення позивача до фінансової відповідальності, оскільки не є належними та допустимими доказами порушення позивачем приписів податкового законодавства.

З урахуванням доводів позивача, викладених в позовній заяві, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування вимог або заперечень, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність винесеного рішення, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до положень ч.1 ст. 139 КАС України.

Питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено після прийняття рішення судом, оскільки представником позивача до закінчення судових дебатів зроблено відповідну заяву в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 12.07.2021 № 6 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "СК ДМ" суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ДМ" (вул. Римарська, буд. 21-А, м. Харків, 61057, ) у розмірі 22700,00 грн (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.12.2021.

Суддя Білова О.В.