Справа № 320/5210/21
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 грудня 2021 року

Київ

справа №320/5210/21

адміністративне провадження №К/9901/42167/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів: Кашпур О.В., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі №320/5210/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури та на посаді заступника начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України або рівнозначній посаді в Офісі Генерального прокурора;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.11.2019 по день прийняття рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року позов задоволено.

Поновлено громадянина ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора з 20.11.2019.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь громадянина ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.11.2019 по день прийняття рішення у справі у розмірі 4 231 922 (чотири мільйона двісті тридцять одна тисяча дев`ятсот двадцять два) грн 86 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення громадянина ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора з 20.11.2019 та в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь громадянина ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року змінено, викладено абзац другий та абзац третій резолютивної частини рішення наступного змісту: «Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України з 20 листопада 2019 року.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2019 року по 21 липня 2021 року у розмірі 941 609,88 грн (дев`ятсот сорок одна тисяча шістсот дев`ять гривень вісімдесят вісім копійок)».

У решті рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Офіс Генерального прокурора звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без руху з установленням строку у 10 днів для усунення її недоліків шляхом надання суду касаційної інстанції документа про сплату судового збору.

Вищевказана ухвала отримана скаржником 13 грудня 2021 року.

17 грудня 2021 року від скаржника надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги разім із платіжними дорученнями про сплату судового збору.

Отже, скаржником усунуто недоліки касаційної скарги у строк, передбачений в ухвалі від 09 грудня 2021 року.

За правилами частини 1 статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Скаржником зазначено, що неправильне застосування норм матеріального права полягає в помилковому тлумаченні п. п. 9, 10, 13, 16, 17, 19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», п. 2 розд. V Порядку № 221, а порушення процесуального права - у недотриманні судами вимог ст. ст. 246, 322 КАС України.

Разом з тим, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції при винесенні постанови не врахував практику Верховного Суду, яка регулює подібні правовідносини, а саме не враховано висновки Верховного Суду у постанові від 29.09.2021 № 240/7852/20, де у п. 79 зазначено, що неявка прокурора для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у визначені графіком дату та час та неподання при цьому заяви про перенесення тестування є безумовною підставою для прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. А тому, на його думку, прийняти інше, крім указаного рішення, у кадрової комісії рішення, не було правових підстав.

Також, судом апеляційної інстанції при винесені рішення у цій справі не враховано правову позицію Верховного Суду стосовно застосування пп. 1, 2 п. 19 розд. ІІ Закону № 113-ІХ, як підставу для звільнення згідно з п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у подібних правовідносинах.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.09.2021, 24.09.2021 та від 20.10.2021 у справах № №160/6204/20, 200/5038/20-а, 160/6596/20, 140/3790/19, 280/4314/20, 640/25298/19, 380/5462/20 щодо застосування пп. 1, 2 п. 19 розд. II Закону № 113-ІХ, згідно з яким прокурори, які на день набрання ним чинності займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови неподання у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію або у разі неуспішного проходження атестації.

Проаналізувавши вказані скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень, суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України.

Керуючись статтями 328-330, 334, 335, 338 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі №320/5210/21.

Витребувати з Київського окружного адміністративного суду справу №320/5210/21.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді О. В. Кашпур

Н. В. Шевцова