Справа № 260/1641/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 грудня 2021 року

Київ

справа №260/1641/19

адміністративне провадження №К/9901/17131/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: доповідача: Мартинюк Н.М.,

суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції заяву заступника Генерального прокурора Мамедова Гюндуза Айдиновича про вступ прокурора у справу за позовом Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області до Виноградівської районної ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації, про визнання протиправною бездіяльності, визнання незаконними і скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2020 року відкрито касаційне провадження за скаргою Виноградівської районної ради Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2020 року у справі за вказаним позовом.

3 вересня 2020 року від заступника Генерального прокурора Мамедова Г.А. надійшло повідомлення про вступ прокурора у справу.

В обґрунтування вказаного повідомлення заявник покликається на статтю 23 Закону України «Про прокуратуру», статтю 53 КАС України і зазначає, що Виноградівська районна державна адміністрація листом від 10 серпня 2020 року звернулася до Офісу Генерального прокурора з клопотанням про вступ прокурора у цю справу з огляду на відсутність у неї можливості ефективно здійснювати захист інтересів держави під час її касаційного перегляду у Верховному Суді.

Також заявник зазначає, що у цій справі предметом спору є правомірність використання бюджетних коштів у сфері освіти, що становить державний інтерес. Стверджує, що обставини справи, пов`язані з відкликанням бюджетних асигнувань з Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації, зачіпають інтереси держави у сфері освіти, оскільки унеможливлюють виконання нею зобов`язань щодо забезпечення фінансування системи освіти.

Розглянувши вказане повідомлення, Верховний Суд дійшов такого висновку.

За правилами частини третьої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Верховний Суд уже зазначав, що за змістом частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (пункти 42-47 постанови від 17 березня 2021 року у справі №0440/6601/18).

Також Верховний Суд звертав увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (пункт 48 вказаної постанови).

Слід зауважити, що повідомлення заступника Генерального прокурора Мамедова Г.А. за своєю суттю є заявою про вступ прокурора у справу, яка обґрунтована доводами про відсутність у Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області можливості ефективно здійснювати захист інтересів держави під час її касаційного перегляду у Верховному Суді.

У той же час, Виноградівська районна державна адміністрація Закарпатської області є юридичною особою, має адміністративну процесуальну правосуб`єктність і може самостійно здійснювати захист свої прав у разі, якщо вважає, що бездіяльністю й рішеннями відповідача порушено її права чи інтереси. Власне, це й було нею зроблено у судах першої й апеляційної інстанції. До цього ж, після відкриття касаційного провадження адміністрація самостійно подала відзив на касаційну скаргу, виклавши письмові доводи і міркування щодо оскаржуваних судових рішень.

Ці обставини не дають підстав вважати, що Виноградівська районна державна адміністрація Закарпатської області «не здійснює захисту» у розумінні частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Зрештою результат розгляду цієї справи у судах попередньої інстанції, де судові рішення були винесені на користь Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, не дає підстав для висновку, що цей захист здійснювався нею «неналежно».

Отже, сукупність вказаних фактів і міркувань свідчить про відсутність підстав, перелічених у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором інтересів держави на стадії касаційного перегляду цієї адміністративної справи.

Відтак у задоволенні заяви про вступ прокурора у справу належить відмовити через її необґрунтованість.

Керуючись статтями 53, 243, 345, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви заступника Генерального прокурора Мамедова Гюндуза Айдиновича про вступ прокурора у справу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду