Справа № 160/6339/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/6339/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в адміністративній справі № 160/6339/21 (головуючий суддя першої інстанції Юрков Е.О.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 21 квітня 2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум у вигляді протоколу від 05 квітня 2019 року № 41 про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності 20% без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час первинного огляду медико-соціальною експертною комісією було встановлено 20% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що сталося 26.06.2018 року. Позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, проте рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум у вигляді протоколу від 05.04.2019 року №41 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що виплата допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності законом не передбачена. Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує його право на отримання належної одноразової грошової допомоги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в адміністративній справі № 160/6339/21 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум у вигляді протоколу від 05.04.2019 року №41 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності (20%) без встановлення йому інвалідності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмовити у задоволенні позову.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 від 16.03.2016 року (а.с.4-6).

ОСОБА_1 перебував на військовій службі та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.07.2019 року №35-РС звільнений у запас за пунктом 2 підпункту а частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №142 від 16.07.2019 року позивач з 15.07.2019 року виключений зі списків особового складу військової частини (а.с.9).

Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 032007 від 08.11.2018 року підтверджено встановлення ОСОБА_1 20% втрати професійної працездатності станом на 26.06.2018 року, причина: захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.10).

Позивачем через військову частину НОМЕР_2 подано заяву до Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцю у зв`язку з встановленням втрати працездатності.

Міністерством оборони України протоколом №41 від 05.04.2019 року відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, з посиланням на пункт 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також вказано, що виплата допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена (а.с.12).

Позивач, не погодившись з відмовою комісії Міністерства оборони України в призначенні одноразової грошової допомоги, оскаржив таку відмову до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум у вигляді протоколу від 05.04.2019 року № 41 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є необґрунтованим та підлягає скасуванню, зважаючи на дані довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 032007 від 08.11.2018 року. ОСОБА_1 26.06.2018 року набуто право на отримання одноразової грошової допомоги.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Розглядаючи справу по суті позову, судом першої інстанції не було з`ясовано питання додержання позивачем строку звернення до суду.

Натомість, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Як зазначає позивач, спірне рішення відповідача від 05.04.2019 року він отримав у червні 2019 року.

Отже, з дня отримання спірного рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, він вважається таким, що дізнався про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

У справі, що розглядається, позивач 21.04.2021 року звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішення відповідача від 05.04.2019 року, про яке він дізнався в червні 2019 року, з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Позивачем подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Клопотання обґрунтовано тим, що позивач проходив службу в ЗСУ з 21.04.2016 року по 15.07.2019 року у в/ч НОМЕР_2 , а з 08.11.2019 року по 07.05.2020 року у військовій частині НОМЕР_3 . Позивач закінчив службу в ЗСУ 07.05.2020 року у зв`язку із закінченням строку контракту.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року про прийняття позовної заяви до розгляду судом першої інстанції про відсутність порушень строків, передбачених статтею 122 КАС України.

При цьому, судом першої інстанції зазначене клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду взагалі не розглядалось.

Колегія суддів зазначає що скаржником пропущено шестимісячний строк звернення до суду, оскільки навіть при умові рахування початку перебігу строку звернення з дня закінчення позивачем служби в ЗСУ (07.05.2020 року), останнім днем подачі позовної заяви є 09.11.2020 року (понеділок).

Як зазначалось вище, позивач звернувся до суду з позовом 21.04.2021 року.

Позивачем в клопотанні не зазначено поважних причин пропуску строку звернення до суду, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Отже, оскільки позивачем пропущений шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, передбачений частиною 2 статті 122 КАС України, жодних причин і обставин, які об`єктивно ускладнювали або унеможливлювали реалізацію позивачем прав у встановлений строк, останнім не наведено і таких судом не встановлено, то заявлений позов підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до положень частини третьої статті 123 КАС України в редакції, яка є чинною станом на час перегляду справи апеляційним судом, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в адміністративній справі №160/6339/21 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в адміністративній справі № 160/6339/21 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак