Справа № 620/7233/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7233/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року, суддя Заяць О.В., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра ОІЛ" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пальміра ОІЛ" звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.03.2021 № 0 та № 0.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що господарські правовідносини ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ з його контрагентами є реальними та суми ПДВ, що були віднесені ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ до складу податкового кредиту на підставі податкових накладних, які були зареєстровані ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД та ТОВ АЗС-Ч на підставі ст. 201 ПКУ, є правомірними. А отже, сумніви Головного управління ДПС у Чернігівській області щодо правильності нарахування податкового кредиту з ПДВ ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ є помилковими.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у Чернігівській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю ПАЛЬМІРА ОІЛ зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.04.2018.

Основним видом діяльності ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ є роздрібна торгівля пальним. Також, підприємство займається: роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, наданням в оренду інших машин, устаткування та товарів. н. в. і. у., оптовою торгівлею твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та на що у товариства наявні відповідні ліцензії.

ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ зареєстроване як платник ПДВ з 01.05.2018, що підтверджується Витягом з реєстру платників податку на додану вартість від 16.08.2018 № 238.

Станом на лютий 2021 року, згідно з податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску у ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ працювало 16 штатних працівників.

На підставі направлень № 760 від 11.03.2020, № 316 від 10.02.2021 та наказів № 625 від 11.03.2020, № 180-п (поновлення перевірки) від 10.02.2021, №181-п (продовження перевірки) від 10.02.2021 з 12.03.2020 по 17.03.2020 та з 10.02.2021 по 12.02.2021 посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області відповідно до вимог пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ щодо правомірності формування податкової звітності з податку на додану вартість за вересень 2019 року по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД, за листопад 2019 по взаємовідносинам з ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД та товариством з обмеженою відповідальністю АЗС - Ч.

За наслідками перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області складено акт від 18.02.2021 № 743/07/42054205, у якому зазначено про порушення податкового законодавства позивачем, а саме: п.44.1 ст. 44, п.185.1 ст. 185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п. 200.4 ст. 200, п.201.1, ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 6278595 грн ПДВ, в т. ч.: вересень 2019 рік 700000 грн, листопад 2019 рік 5578595 грн в результаті документального оформлення взаємовідносин з ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД, ТОВ АЗС-Ч, які не підтверджені первинними документами та по ланцюгам постачання, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що сплачується до державного бюджету всього на суму 4 358 865,00 грн ПДВ в т.ч.: вересень 2019 року 700 000,00 грн, листопад 2019 року 3 658 865,00 грн; завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1 919 730,00 грн ПДВ, в т.ч.: листопад 2019 року 1 919 730,00 грн.

Не погоджуючись з висновками податкового органу, викладеними у вищевказаному Акті перевірки, ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ подало до ГУ ДПС у Чернігівській області заперечення від 04.03.2021 № 7.

Відповідно до листа ГУ ДПС у Чернігівській області від 19.03.2021 № 424/ж12/25-01-07-02 про надання відповіді на заперечення, податковий орган прийшов до висновку, що аргументи, викладені позивачем у вищезазначеному запереченні не є достатньо обґрунтованими та не можуть бути враховані при винесенні податкових повідомлень-рішень (далі - ППР).

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Чернігівській області були винесені ППР від 19.03.2021 № 0 та від 19.03.2021 № 0.

Відповідно до наданого права на адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ подало до Державної податкової служби України скаргу від 31.03.2021 № 14 .

Розглянувши скаргу, ДПС України винесла рішення від 27.05.2021 № 11867/6/99-00-06-01-02-06, яким податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 19.03.2021 № 0 та № 0 були залишені без змін.

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийнято всупереч нормам податкового законодавства, а тому підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписи п. 135.1 ст. 135 ПК України визначають, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За правилами п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу п. 198.6 ст. 198 ПК).

За змістом п.200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІV (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За визначенням абз. 11 ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV).

Отже, з вищезазначеної норм закону слідує, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у формі виникнення права платника податку на формування фінансового результату до оподаткування та податкового кредиту з податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Як убачається із матеріалів справи, 01.11.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю АЗС-Ч в особі директора Кваша І.В. та ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ в особі директора Власенка С.В. було укладено Договір поставки нафтопродуктів від 01.11.2019 № АЧ-0280, згідно з яким постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно умов Договору поставки (п.1.1 Договору поставки). Відповідно до п.1.2 Договору поставки номенклатура, кількість, ціна Товару та строк поставки визначаються сторонами у Додаткових угодах до цього договору, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з Додатковою угодою від 01.11.2019 № АЧ-48 до вищевказаного Договору поставки ТОВ АЗС-Ч зобов`язується поставити на умовах EXW - (Резервуари нафтобаз Товариства з обмеженою відповідальністю НАФТАСІТІ та інших нафтобаз, що належать ТОВ НАФТАСІТІ на правах власності або використовуються ними на підставі цивільно-правових договорів), а ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ прийняти наступні види товарів: Бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5 Код УКТЗЕД (ДСТУ 7687:2015) у кількості 116,000 т; Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 Код УКТЗЕД (ДСТУ 7687:2015) у кількості 54,000 т; Паливо дизельне ДП-3-Євро5-В0 Код УКТЗЕД (ДСТУ 7688:2015) у кількості 340,000 т. Загальна вартість палива складає 17 841 571,20 грн, з якої податок на додану вартість (далі - ПДВ) складає 2 973 595,20 грн.

Після укладання Договору поставки на адресу ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ були надіслані два листи від 01.11.2019 № 0111/42 та № 0111/95, в яких ТОВ АЗС-Ч повідомив, що нафтопродукти, придбані ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ згідно Договору поставки переходять у власність ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ, та знаходяться на зберіганні у ТОВ НАФТАСІТІ, у якого можуть бути отримані в будь який час протягом дії Договору поставки.

30.11.2019 на виконання п.2.1.1 Договору поставки між ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ та ТОВ АЗС-Ч були складені три акти приймання-передачі нафтопродуктів від 30.11.2019 № АЧ-75, № АЧ-76, № АЧ-77 згідно з якими постачальник передав, а покупець прийняв протягом періоду Листопад 2019 року на умовах EXW (Резервуари нафтобаз ТОВ НАФТАСІТІ та інших нафтобаз, що належать ТОВ НАФТАСІТІ на правах власності або використовуються ними на підставі цивільно-правових договорів) нафтопродукти в кількості: Бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5 у кількості 116,000 т, Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 у кількості 54,000, Паливо дизельне ДП-3-Євро5-В0 у кількості 340,000 т на суму 17 841 571,20 грн. відповідно.

ТОВ АЗС-Ч після передачі нафтопродуктів ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ склало та зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 30.11.2019 № 30048 на користь ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ на повне постачання товарів, що повністю відповідає п. 201.7 ст. 201 ПКУ в якому зазначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшла на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ здійснило повну оплату придбаного пального на розрахунковий рахунок ТОВ АЗС-Ч, що підтверджується Платіжним дорученням від 17.01.2020 № 1788 на загальну суму 17 841 571,20 грн.

Також, між ТОВ ПАЛЬМРІА ОІЛ та ТОВ НАФТАСІТІ укладено Договір зберігання від 20.08.2018 № 539. Акт приймання-передачі нафтопродуктів від 30.11.2019 на зберігання по договору від 20.08.2018 № 539 підтверджує зберігання та подальше відвантаження саме бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5 у кількості 116,000 т, бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 у кількості 54,000, палива дизельного ДП-3-Євро5-В0 у кількості 340,000 т, що в свою чергу є предметом Договору поставки нафтопродуктів укладеного між ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ та ТОВ АЗС-Ч. Для підтвердження виконання договору зберігання від 20.08.2018 № 539 позивач надав протокол узгодження ціни від 30.11.2019 до договору зберігання від 20.08.2018 № 539 та акт приймання передачі наданих послуг від 30.11.2019 № 11225 згідно договору від 20.08.2018 № 539.

На підставі договору від 20.08.2018 № 23 про перевезення вантажів автомобільним транспортом, укладеного між ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ та ТОВ ТД КРЕМЕНЧУКНАФТОПРОДУКТСЕРВІС, придбане у ТОВ АЗС-Ч пальне було доставлено протягом листопада місяця 2019 року до місць безпосередньої реалізації пального - автомобільних заправних станцій ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ, що підтверджується актом здачі-прийомки виконаних робіт від 30.11.2019 № АР-0000751.

Отже, реальність здійснення господарської операції підтверджується товарно-транспортними накладнимиі, в яких зазначен, що автопідприємство перевізник - ТОВ ТД КРЕМЕНЧУКНАФТОПРОДУКТСЕРВІС, замовник послуг автоперевезення - ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ, вантажоодержувач - ПАЛЬМІРА ОІЛ, пункт навантаження м. Кременчук, проїзд Галузевий, буд. 80 ТОВ НАФТАСІТІ (УНАС 1007233), а в пунктах розвантаження ТТН зазначені адреси АЗС ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ по Чернігівській області, на які здійснювалась безпосередня доставка бензину.

Окрім того, на підтвердження якісних характеристик пального у матеріалах справи наявні копії наступних документів: Декларація про відповідність від 17.03.2019 бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5, Декларація про відповідність від 20.11.2018 палива дизельного ДП-3-Євро5-В0, Сертифікат відповідності на бензин А-92-Євро5-Е5, Сертифікат відповідності на паливо дизельне ДП-3-Євро5-В0 та Паспорти якості на бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5 та паливо дизельне ДП-3-Євро5-В0, які отримано ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ від ТОВ АЗС-Ч відповідно до п.3.1 Договору поставки.

Пальне було оприбутковано на АЗС ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ та використано у господарській діяльності товариства.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено та судом першої інстанції правильно встановлено, що Договір поставки виконаний сторонами у повному обсязі, господарська операція між позивачем та ТОВ АЗС-Ч мають реальний характер.

Щодо контрагентів ТОВ АЗС-Ч по ланцюгу постачання, по ТОВ АЗС-Ч, а також по ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ у 2020 році були прийняті рішення про відповідність платників ПДВ критеріям ризиковості платника податку (Акт перевірки ст.18-19), позивачем вказано, що на момент укладання договору поставки нафтопродуктів від 01.11.2019 № АЧ-0280 жодних рішень про відповідність платників ПДВ критеріям ризиковості платника податку прийнято не було, а отже у товариства не виникало сумнівів стосовно добросовістності ТОВ АЗС-Ч. Вказаними контрагентами були надані всі необхідні документи стосовно походження та якісних характеристик пального.

Також, про реальність господарської операції ТОВ АЗС-Ч та ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ свідчить лист ТОВ АЗС-Ч від 13.03.2020 № 13-03-2020/01 на запит ГУ ДПС у Черкаській області, яким надано підтверджуючу інформацію стосовно господарської операції з поставки нафтопродуктів (Акт перевірки ст. 18-19).

Проте, ГУ ДПС у Чернігівській області дійшло висновку про неможливість здійснення ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ господарських операцій з придбання пального, оскільки його контрагенти не мають у наявності основних фондів.

Колегія суддів зазначає, що наведене не є достатнім доказом факту нереального здійснення господарської операції між сторонами, оскільки під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Щодо правовідносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД, колегія суддів зазначає наступне.

01.09.2019 та 01.11.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД в особі директора Кратюка Г.В. та ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ в особі директора Власенка С.В. було укладено два Договори поставки нафтопродуктів від 01.09.2019 № ЧТП-005 та від 01.11.2019 № ЧТП-069, згідно з умовами якиих постачальник зобов`язується поставити покупцю в обумовлені строки товар, у встановленій цими Договорами кількості, асортименті, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити за товар визначену грошову суму (п.1.1 Договору). Згідно з п.4.1 Договорів, поставка товару здійснюється після оплати покупцем 100% вартості товару на основі заявки покупця до 31.12.2020. Відповідно до п.5.3 Договорів, датою здійснення оплати вважається дата перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Згідно з п.11.1 відповідних Договорів останні вступають в силу з моменту їх підписання сторонами та діють до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх обов`язків. Даний Договір був чинним як на момент проведення перевірки (з 12.03.2020 по 17.03.2020 та з 10.02.2021 по 12.02.2021) та винесення ГУ ДПС у ЧО оскаржуваних ППР (19.03.2021), так і залишається чинним на момент звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 4.2 Договору від 01.09.2019 № ЧТП-005 ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД зобов`язується поставити на умовах EXW - Резервуари нафтобаз ТОВ НАФТАСІТІ та інших нафтобаз, що належать ТОВ НАФТАСІТІ на правах власності або використовуються ними на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС - 2010), а ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ прийняти та сплатити за товар визначену грошову суму. Найменування товару - бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5 у кількості 890 000,00 л. Загальна вартість палива складає 20 932 800,00 грн, з якої ПДВ складає 3 488 800,00 грн.

На виконання п.4.1, та п.5.1 Договору від 01.09.2019 № ЧТП-005, ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ здійснило попередню часткову оплату вищезазначеного товару (Бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5) на розрахунковий рахунок ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД, що підтверджується платіжним дорученням від 27.09.2019 № 536 суму 4 200 000,00 грн.

ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД після отримання попередньої часткової оплати від ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ склало та зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 27.09.2019 № 209 на користь ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ на суму попередньої часткової оплати за товар, що повністю відповідає п. 201.7 ст. 201 ПКУ в якому зазначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшла на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 4.2 Договору від 01.11.2019 № ЧТП-069 ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД зобов`язується поставити на умовах EXW - Резервуари нафтобаз ТОВ НАФТАСІТІ та інших нафтобаз, що належать ТОВ НАФТАСІТІ на правах власності або використовуються ними на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС - 2010), а ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ прийняти та сплатити за товар визначену грошову суму. Найменування товару пальне дизельне ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 2 500 000,00 л. Загальна вартість палива складає 62 700 00,00 грн, з якої ПДВ складає 10 450 000,00 грн.

На виконання п.4.1, та п.5.1 Договору від 01.11.2019 № ЧТП-069, ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ здійснило попередню часткову оплату вищезазначеного товару (Паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО) на розрахунковий рахунок ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД, що підтверджується платіжним дорученням від 26.11.2019 № 1164 та від 27.11.2019 № 1186 на загальну суму 15 630 000,00 грн.

В свою чергу, ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД після отримання попередньої оплати від ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ склало та зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 26.11.2019 № 303 та від 27.11.2019 № 321 на користь ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ на суму попередньої оплати за товар, що повністю відповідає п. 201.7 ст. 201 ПКУ в якому зазначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшла на поточний рахунок як попередня оплата оплата (аванс).

23.12.2020 ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД та ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ були укладені 2 (дві) додаткові угоди від 23.12.2020 до договорів від 01.09.2019 № ЧТП-005 та від 01.11.2019 № ЧТП-069, якими визначено, що покупець здійснює оплату за товар частинами шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у строк до 31.12.2022.

Право нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, з аналізу господарської операції між ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ та ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Рішення про відповідність ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД критеріям ризиковості платника ПДВ було прийнято у 2020 році, тобто після укладання договорів від 01.09.2019 № ЧТП-005 та від 01.11.2019 № ЧТП-069.

Разом з тим, за результатами позапланової виїзної перевірки ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ податковий орган вказав, що товариство занизило податок на доданувартість, що сплачується до Державного Бюджету всього на суму 4 358 865,00 грн ПДВ в тому числі: вересень 2019 року 700 000,00 грн, листопад 2019 року 3 658 865,00 грн; завищило від`ємне значення на 1 919 730,00 грн ПДВ в тому числі листопад 2019 року 1 919 730,00 грн.

В ході перевірки підприємства посадовим особам податкового органу в повному обсязі надавались всі документи, що підтверджували взаємовідносини з вищезазначеними контрагентами. Крім того, всі податкові накладні, отримані ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ були складені з урахуванням обов`язкових реквізитів та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України, що також не заперечується ревізорами в акті перевірки. Тому суми вхідного ПДВ були віднесені до податкового кредиту звітного періоду та відображені в деклараціях з Податку на додану вартість, в тому числі податкова накладна від 30.11.2019 № 30048 на суму 17 841 571,20 грн (2 973 595,20 грн ПДВ), отримана на поставку за товар від постачальника ТОВ АЗС-Ч (код за ; податкова накладна від 27.09.2019 № 209 на суму 4 200 000,00 грн (700 000,00 грн ПДВ), податкова накладна від 26.11.2019 № 303 на суму 2 690 000,00 грн (448 333,33 грн ПДВ), податкова накладна від 27.11.2019 № 321 на суму 12 940 000,00 грн (2 156 666,67 грн ПДВ) отримані на попередню часткову оплату товару від постачальника ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД (код 41468764).

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.181 цієї ж статті податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Разом з тим, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року по справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18) та від 17 квітня 2018 року по справі №820/475/17 (адміністративне провадження №К/9901/4907/17).

Також слід зазначити, що надані позивачем документи, складені за результатами здійснення вище наведених господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, які містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.

Отже, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентами у перевіряємий період.

Окрім того, податковим органом не спростовано того факту, що всі податкові накладні, видані контрагентами позивача, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також того факту, що вказані контрагенти позивача у спірний період були платниками податку на додану вартість та сплачували його.

У матеріалах справи також відсутні докази того, що під час перевірки відповідач встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договорів з контрагентами без наміру створити наслідки, які передбачені договором.

Доводи податкового органу щодо податкової інформації відносно контрагентів позивача, у тому числі, щодо відсутності у них основних фондів, що, на думку відповідача, свідчить про нереальність укладених правочинів, суд вважає такими, що не доводять безпідставність формування товариством податкового кредиту.

Водночас, колегія суддів зазначає, що чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Аналогічний правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 09.02.2018 у справі №804/1940/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72029288) та від 13.01.2021 у справі №810/1811/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94129747).

Крім того, суд наголошує, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення інших субпідрядників (працівників чи організацій) є можливим за умовами укладених між позивачем і вказаними вище контрагентами договорів.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16.04.2019 у справі №804/6909/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81366768) та від 21.02.2020 у справі №815/253/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87758646).

Таким чином, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів позивача - ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД та ТОВ АЗС-Ч та інших суб`єктів господарювання, з якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Пальміра ОІЛ" безпосередньо не перебуває у господарських відносинах, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з надання позивачу його контрагентами відповідних послуг, які з боку позивача в повному обсязі підтверджено наданими первинними документам.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі Інтерсплав проти України).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (Булвес АД проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є власністю у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону Про ПДВ стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Таким чином, враховуючи те, що документи, які надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують реальність господарських операцій ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ з його контрагентами, тому позивач мав право на формування податкового кредиту.

Щодо посилань контролюючого органу в акті перевірки про інформацію щодо наявності кримінальних проваджень відносно деяких суб`єктів господарювання, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Ухвали по кримінальному провадженню № 04299, фігурантом якого є ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД датуються 2020 роком, тобто після укладання вищезазначених Договорів поставки між ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ та ТОВ ЧЕЛЕНДЖ ТРЕЙД, а отже жодних сумнівів щодо добросовісності контрагента у ТОВ ПАЛЬМІРА ОІЛ станом на дату укладання Договорів поставки не виникало.

Колегія суддів зазначено, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Разом з тим нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього. Адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 340/422/19.

Окрім того, будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладеними в постанові від 25.02.2021 у справі № 640/3515/19 відсутність трудових та матеріальних ресурсів самостійно не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності у позивача первинних документів, які спростовують такі доводи.

Також варто зазначити, що поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Чернігівській області від 19.03.2021 № 0 та № 0.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Повний текст виготовлено: 23 грудня 2021 року.