Справа № 640/26575/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року м. Київ № 640/26575/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області в якому просило: скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 31.08.2020р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №27145465 у розмірі 18 892,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 31.08.2020р. є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки рішення суду на виконання якого видано виконавчий лист, виконано позивачем ще до направлення державним виконавцем вимоги, а відтак виконавчий збір стягненню не підлягає.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, з огляду на що вимоги задоволенню не підлягають.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2011р. у справі № 2а-43441/2011 позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква про проведення перерахунку пенсії задоволено, визнано дії Управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква щодо встановлення та виплати доплати до пенсії ОСОБА_1 , яка передбачена ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5,20 гривень, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - неправомірними. Зобов`язано управління Пенсійного Фонду України у м. Біла Церква провести перерахунок і виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 , згідно ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, починаючи з 01.03.2011р., щомісячно, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на відповідний період, з врахуванням нарахованих та виплачених сум.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2012р. апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області - залишено без задоволення, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2021р. - без змін.

На виконання вищезазначеної постанови Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, 18.04.2021р. видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання.

14.06.2011р. державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби церківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 27145465 з виконання виконавчого листа від 18.04.2021р.

В подальшому, а саме 31.08.2020р. державним виконавцем на підставі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з огляду на виконання рішення суду відповідно до його резолютивної частини.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2020р. у справі № 357/9391/20 визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по закінченню виконавчого провадження та щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за №27145465 від 31.08.2020 з приводу виконання виконавчого листа по справі №2а-43441/2011, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 18.04.2011 року. Скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №27145465 від 31.08.2020 року з приводу виконання виконавчого листа по справі №2а-43441/2011, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 18.04.2011 року «про зобов`язання УПФУ в м. Біла Церква Київської області провести перерахунок та виплату позивачу доплати до пенсії згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, починаючи з 01.03.2011 року, щомісячно, в розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на відповідний період, з врахуванням нарахованих та виплачених сум».

При цьому, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021р. у справі №357/9391/20, апеляційна скарга відділу повернута без розгляду.

Державним виконавцем 13.05.2021р. винесена постанова про відновлення виконавчого провадження. Копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження та до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вимогою до останнього про повернення оригіналу виконавчого листа.

Вищевикладене встановлено в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021р. у справі № 357/9391/20, а відтак в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не потребує доказування.

Позивач вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 31.08.2020р. винесену в межах виконавчого провадження № 27145465 протиправною, звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої статті 3 Закон № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Так, ч. 5 ст. 27 визначено випадки за яких виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Водночас, відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31.08.2020р. державним виконавцем на підставі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

При цьому, державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з огляду на виконання рішення суду відповідно до його резолютивної частини.

Однак, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2020р. у справі № 357/9391/20 визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по закінченню виконавчого провадження та щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за №27145465 від 31.08.2020 з приводу виконання виконавчого листа по справі №2а-43441/2011, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 18.04.2011 року. Скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №27145465 від 31.08.2020 року з приводу виконання виконавчого листа по справі №2а-43441/2011, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 18.04.2011 року «про зобов`язання УПФУ в м.Біла Церква Київської області провести перерахунок та виплату позивачу доплати до пенсії згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, починаючи з 01.03.2011 року, щомісячно, в розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на відповідний період, з врахуванням нарахованих та виплачених сум».

При цьому, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021р. у справі №357/9391/20, апеляційна скарга відділу повернута без розгляду.

Державним виконавцем 13.05.2021р. винесена постанова про відновлення виконавчого провадження. Копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження та до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вимогою до останнього про повернення оригіналу виконавчого листа.

Вищевикладене встановлено в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021р. у справі № 357/9391/20, а відтак в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не потребує доказування.

Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилався виключно на те, що стягнення виконавчого збору є незаконним, оскільки винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Водночас, як встановлено вище, постанова про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2020р. № 27145465 скасована у судовому порядку.

При цьому, жодних інших доводів щодо протиправності вказаної постанови, позивач суд не повідомив.

Більше того, суд зазначає, що підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження слугували доводи відповідача про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII), а не про виконання рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, що може слугувати підставою в силу ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII для не стягнення виконавчого збору.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 77, 122, 123, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. 287, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Я.І. Добрянська