Справа № 209/2630/21
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 209/2630/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Замкової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпро апеляційну

скаргу інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ковальова Родіона Вікторовича

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року (головуючий суддя Шендрик К.Л.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ковальова Родіона Вікторовича

про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ковальова Родіона Вікторовича (далі Відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4429196 від 02.07.2021, винесену інспектором роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Ковальовим Родіоном Вікторовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

- справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 від 02.07.2021 закрити.

- відшкодувати судові витрати, а саме судовий збір у сумі 454 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Черкаській області.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року у справі №209/2630/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ковальова Родіона Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено (а.с. 48-52).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 56-62).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що в ході перевірки документів Відповідачем було здійснено заміри великогабаритного вантажу та виявилось, що його ширина становить 4,75 м, проте, у наданому Позивачем дозволів, параметр ширини транспортного засобу дозволено максимально 3,5 м.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Відповідач зазначив і про те, що у позовній заяві Відповідачем Позивач визначив Управління патрульної поліції в Черкаській області, проте ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження по справі №209/2630/21 від 15.07.2021 у вступній частині вказано Відповідачем - інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ковальова Родіона Вікторовича. Крім того, на думку Відповідача, суд першої інстанції протиправно стягнув судовий збір за рахунок Управління патрульної поліції в Черкаській області, так як Управління патрульної поліції в Черкаській області не є юридичною особою, а є лише територіальним (відокремленим) структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 липня 2021 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №4429196, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 02 липня 2021 року о 02:02 год. по автомобільній дорозі 05 Київ-Одеса, 210 км, водій, керуючи транспортним засобом TGX 28.540 з номерним знаком НОМЕР_1 , перевозив великоваговий вантаж, а саме: комбайн шириною 4,75 метра з порушенням відповідного дозволу уповноваженого органу національної поліції, чим порушив положення Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 132-1 КУпАП України (а.с. 8).

Правомірність винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 02 липня 2021 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року №1306; Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення Позивачем правопорушення належними та допустимими доказами Відповідачем не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого Постановою КМУ від 18.01.2001 №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Частиною 1 статті 132-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач перевозив великогабаритний вантаж без погодження з відповідними органами.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів проведення патрульним поліцейським будь-яких замірів габаритів (довжина, ширина, висота) транспортного засобу в цілому та/або вантажу, яким керував та який перевозив Позивач.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав вважати, що Позивач 02 липня 2021 року перевозив вантаж з порушенням відповідного дозволу уповноваженого органу національної поліції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний лише диск з відеозаписом подій 02 липня 2021 року з нагрудної камери патрульного поліцейського, яким зафіксовано процес складання спірної постанови (а.с. 44).

Таким чином, Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про не підтвердження наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена 132-1 КУпАП.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи заявника апеляційної скарги щодо належності в якості доказу вчинення Позивачем адміністративного правопорушення пояснень поліцейського, який склав спірну постанову, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення Відповідач діяв як службова особа інспектор патрульної поліції, тому свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції бере до уваги і висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 де останній вказав про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо посилань заявника апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині визначення відповідача по справі, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_1 визначив Відповідачем - Управління патрульної поліції у Черкаській області.

Однак, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ковальова Родіона Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

При цьому, ані Позивач, ані Відповідач до прийняття рішення по суті спору не висловлювали своїх заперечень щодо належності відповідача у даній справі.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В свою чергу, згідно п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, на переконання судової колегії, інспектор патрульної поліції є належним відповідачем у справі, при цьому, судами, як правило, орган, в якому працює інспектор, притягується в якості співвідповідача або третьої особи.

Разом з тим, частиною другою статті 317 КАС України установлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Із зазначеного слідує те, що суд першої інстанції відкриваючи провадження по справі та зазначаючи відповідачем інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ковальова Родіона Вікторовича замість відповідача, зазначеного в позові ОСОБА_1 , порушив норми процесуального права, однак таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки спірна постанова дійсно винесена інспектором роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Ковальовим Родіоном Вікторовичем, що не заперечується учасниками справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Черкаській області на користь Позивача судового збору в сумі 454 грн., колегія суддів зазначає на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність Національної поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ згідно із законом.

Систему Національної поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань (ст. 13 Закону №580-VIII).

Такими підрозділами є: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення.

Згідно з п.п. 1 4 Розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 (далі Положення №73) Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку.

Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції згідно з штатним розписом Національної поліції України.

Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

Відповідно до п. 2 Розділу IV Положення №73 Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи Департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.

Пунктами 9 та 10 Розділу V Положення №73 передбачено, що Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Відповідачем у даній справі є посадова особа територіального підрозділу Департаменту патрульної поліції, а саме: інспектор роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Ковальов Родіон Вікторович.

З огляду на вищенаведене, Департамент патрульної поліції () - є юридичною особою, за рахунок бюджетних асигнувань якої, мають бути відшкодовані судові витрати, понесені Позивачем у даній справі.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування Позивачу, понесених ним судових витрат у даній справі за рахунок Управління патрульної поліції у Черкаській області є помилковим, що свідчить про наявність підстав для зміни абзацу 3 резолютивної частини рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року у справі №209/2630/21 шляхом викладення його в новій редакції.

Доводи апеляційної скарги інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ковальова Родіона Вікторовича спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ковальова Родіона Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року у справі №209/2630/21 змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення в такій редакції:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

В решті рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року у справі №209/2630/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова