Справа № 380/5637/21
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

справа №380/5637/21

провадження № П/380/5712/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Брильовського Р.М.,

при секретарі судових засідань - Ізьо М.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Татух М.Д

представника відповідача - Болотіна М.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, в якій з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16.12.2021 просить суд:

- визнати протиправними, незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «Ф»:

№ 1 1318 від 05.11.2018 за період 2017 року в сумі 14 760,00грн, за період 2016 року сумі 6 356, 02 грн, за період 2015 року сумі 5 618,02 грн;

№ 1 1318 від 05.11.2018 р. за період 2017 року сумі 5 468,16 грн., за період в сумі 2016 2 354, 73 грн, за період 2015 року в сумі 2 081, 32грн;

№ 0 1318 від 26.04.2019 р. за період 2018 року в сумі 4 293, 08 грн;

№ 0-1318 від 26.04.2019 р. за період 2018 року в сумі 6 361,86 грн;

№ 0-1318 від 28.05.2020 за період 2019 року в сумі 2 376,94 грн;

- визнати незаконною, протиправною та скасувати податкову вимогу від 10 квітня 2019 року винесену Головним управлінням ДФС у Львівській області № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 49670, 13 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 2000 року він є головою фермерського господарства «Місяйло В.Л.» та з метою здійснення фермерської діяльності придбав нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме приміщення: телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 . 05 серпня 2019 року позивач вніс до статутного капіталу ОСОБА_2 » ОСОБА_1 » нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 , відповідні зміни внесені у реєстр прав власності. Стверджує, що податковим органом невірно встановлено ставку оподаткування відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, не враховано та не визначено цільове призначення цих нежитлових приміщень (будівель). Позивач був до 05 серпня 2019 року був власником вищевказаних нежитлових приміщень (будівель), які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та є будівлями промисловості. Відтак, вважає, що нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Просив позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що рішеннями Облазницької сільської Ради були встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно підпункту „ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу. Враховуючи те, що фізична особа ОСОБА_1 не є зареєстрований як підприємець, не є виробником сільськогосподарської продукції, нараховані суми податку відповідно до спірних податкових повідомлень-рішень є правомірними та підлягають сплаті. Просив у задоволенні позову відмовити.

16.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 14.12.2021 суд протокольною ухвалою закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві та уточненнях позовних вимог, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доводи представника позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

Суд встановив, що з 2000 року ОСОБА_1 -- голова фермерського господарства «Місяйло В.Л.» з метою здійснення фермерської діяльності придбав нерухоме майно,відмінне від земельної ділянки, а саме приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

05 серпня 2019 року позивач вніс до статутного капіталу фермерського господарства «Місяйло В.Л.» нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 , відповідні зміни внесені у реєстр прав власності.

Відповідач виніс податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «Ф», а саме:

№ 1 1318 від 05.11.2018 за період 2017 року в сумі 14 760,00грн, за період 2016 року сумі 6 356, 02 грн, за період 2015 року сумі 5 618,02 грн;

№ 1 1318 від 05.11.2018 р. за період 2017 року сумі 5 468,16 грн., за період в сумі 2016 2 354, 73 грн, за період 2015 року в сумі 2 081, 32грн;

№ 0 1318 від 26.04.2019 р. за період 2018 року в сумі 4 293, 08 грн;

№ 0-1318 від 26.04.2019 р. за період 2018 року в сумі 6 361,86 грн;

№ 0-1318 від 28.05.2020 за період 2019 року в сумі 2 376,94 грн;

10 квітня 2019 року Головне управління ДФС у Львівській області прийняло податкову вимогу № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 49670, 13 грн.

Позивач вважає вищезазначені податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними, що зумовило звернення його до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладено у новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

01 січня 2016 року набрав чинності Закон України № 909-VIII від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 ПК України, було введено зміни до податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції 2017 року) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

- об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

- розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

- права на користування пільгою із сплати податку;

- розміру ставки;

- нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті30 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України, податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту „ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції. переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією (ст. 1 Закон) України „Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001- 2004 років від 18 січня 2001 року № 2238-ІІ1 (далі Закон № 2238)).

Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять. юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи - підприємці, домогосподарства). які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі-КВЕД). Мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (ст. 1 Закону України „Про сільськогосподарський перепис від 23 вересня 2008 року № 575-УІ).

Законом № 2238 визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільським) господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг. Коди продукції сільського господарства та пов`язані з ним послуги визначені розділом 1 секції А „Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457.

Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно підпункту „ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.

Так, позивач стверджує, що 05 серпня 2019 року ОСОБА_1 голова фермерського господарства «Місяйло В.Л.» вніс до статутного капіталу ОСОБА_2 » ОСОБА_1 » нерухоме майно,відмінне від земельної ділянки, а саме приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

До 5 серпня 2019 вказані приміщення були власністю фізичної особи ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що рішенням Облазницької сільської Ради від 30.01.2015 встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. її розмірі 0.3 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом па 1 січня 2015 звітного (податкового) року. Розмір мінімальної заробітної плати станом па 01.01.2015 року-1218.00 грн.

Тому податкові зобов`язання з податку на нерухоме манно на нежитлову нерухомість за 2015 рік становлять: 1537.5 кв.м х 3.654 (0.3% від 1 21 8.00 гри.) 561 8.02грн. та 569.6 кв.м х .3.654 (0.3% від 1218 грн) 2081.32 грн.

Суд встановив, що рішенням Облазницької сільської Ради від 23.12.2016 №15 встановлена ставка податки па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. її розмірі 0.3 відсотків розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом па 1 січня 2016 звітного (пола псового) роки. Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2.016 року-1378 гри.

Отже, відповідно податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно на нежитлову нерухомість за 2016 рік становлять: 15.37.5 кв.м х 4.1.54 (0.3% від 1378 гри.) 6356.02грн. та 569.6 кв.м х 4.134 (0.3% від 1378 грн) 2354.73 грн.

Рішенням Облазницької сільської Ради від 23.12.2016 № 23 встановлено ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 0.3 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 звітного ( податкового) року. Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року-3200.00 грн.

Тому податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно па нежитлову нерухомість за 2017 рік становлять: 1537.5 кв.м х 9.6 (0.3% від 3200 грн.) 14760 грн та 569.6 кв.м х 9.6 (0.3% від 3200) 5468.1 6 грн.

Рішенням Облазницької сільської Ради від 09.07.2017 № 1 встановлено ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 0.3 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 звітного ( податкового) року. Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 року-3723.00 грн.

Відповідно податкове зобов`язання з подачку па нерухоме майно на нежитлову нерухомість - нежитлову будівлю (телятник) загальною площею 569.6кв.м за адресою: АДРЕСА_1 за 2018 рік становить: 569.6 кв.м х 1 1.169 (0.3% від 3723) 6361.86 грн.

Отже, з наведеного слідує, що застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе лише у разі, якщо власниками об`єктів є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення сільськогосподарської продукції будь-якого виду).

Суд зазначає, що пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Враховуючи те, що фізична особа ОСОБА_1 не є зареєстрований як підприємець, не є виробником сільськогосподарської продукції, а приміщення до 5 серпня 2019 були власністю фізичної особи ОСОБА_1 , нараховані суми податку відповідно до податкових повідомлень-рішень № 1-1318 віл 05.11.2018 в сумі 14 760,00грн;№ 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 5 468,16 грн;№ 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 6356,02 грн;№ 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 5 618,02 грн;№ 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 2 354,73 грн;№ 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 2 081,32грн;№ 0-1318 від 26.04.2019 в сумі 4 293,08 грн;№ 0-1318 від 26.04.2019 в сумі 6 361,86 грн є правомірними та підлягають сплаті.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 19.02.2019 року у справі № 819/818/17, від 26.03.2019 року у справі № 808/722/17, від 30.10.2018 року у справі № 821/1904/17, від 11.12.2018 року у справі № 816/2356/16, від 02.10.2018 року у справі 823/1702/16.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № 0-1318 від 28.05.2020 за період 2019 року в сумі 2 376,94 грн суд зазначає наступне.

05 серпня 2019 року позивач вніс до статутного капіталу фермерського господарства « ОСОБА_1 » нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 , відповідні зміни внесені у реєстр прав власності.

Отже, відповідно до пункту ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку з наведеним, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи відповідача про правильність нарахування ним податкового зобов`язання №0-1318 від 28.05.2020 за період 2019 року в сумі 2 376,94 грн про правильне застосування вимог ст.266 ПК України, оскільки такі спростовуються актом від 05.08.2019, згідно з яким засновник ФГ Місяйло В.Л власник нерухомого майна, а саме приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 передав на праві господарського відання Фермерському господарству Місяйло В.Л для ведення фермерського господарства вказані нежитлові будівлі. Цільове призначення вищевказаної нежитлових будівель, є використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, для ведення фермерського господарства.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний приймати рішення, а дії - вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені Законом засоби.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Враховуючи вище викладене, зокрема те, що податкове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням №0-1318 від 28.05.2020 в сумі 2376,94 грн розраховане з порушенням вимог ст.266 ПК України щодо обчислення бази оподаткування та щодо об`єкта житлової нерухомості, який позивачу не належить, суд дійшов висновку, що нарахування позивачу податкового зобов`язання є безпідставним, податкове повідомлення-рішення є протиправним, відповідно податкова вимога на спірну суму є протиправною і підлягає скасуванню, а тому позов слід задовольнити частково.

Враховуючи, той факт, що позов підлягає до часткового задоволення в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №0-1318 від 28.05.2020 в сумі 2376,94 грн і визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у Львівській області від 10 квітня 2019 року № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 49670, 13 грн з відповідача на підставі 139 КАС України підлягають стягненню в користь позивача сплачені ним 516,57 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (81776, Львівська область, Жидачівський район, с. Жирівське, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 0-1318 від 28.05.2020 в сумі 2 376,94 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області від 10 квітня 2019 року № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 49670, 13 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь ОСОБА_1 (81776, Львівська область, Жидачівський район, с. Жирівське, РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 516,57 грн (п`ятсот шістнадцять гривень п`ядесят сім копійок).

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано судом 23.12.2021.

Суддя Р.М. Брильовський