Справа № 460/2896/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/2896/19 пров. № А/857/20534/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання: Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року (постановлену судом під головуванням судді К.М.Недашківської, повний текст ухвали складено - 01.11.21) з питань встановлення судового контролю у справі № 460/2896/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року з питань встановлення судового контролю заяву ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, яким накласти штраф на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в сумі 15 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб з яких 50% стягнути на його користь, а решту на користь Державного бюджету України.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 не подавав до суду першої інстанції заяв про накладення штрафу, а відтак суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні заяви яка до суду першої інстанції не подавалась. також вказує на обставини щодо невиконання судового рішення в частині яка стосується виплати та наявність підстав для накладення штрафу на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений за допомогою електронних засобів зв`язку, шляхом надіслання повістки та ухвал на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений в установленому порядку, подав клопотання від 16.12.2021 року про розгляд справи за його відсутності.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви скаржника про накладення штрафу на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області суд виходив з того, що пенсійний орган вживає усі залежні від нього заходи для виконання судового рішення, а виділення коштів із державного бюджету на фінансування бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень немає правових підстав.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач) задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату пенсії (з врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05.03.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018; у стягненні витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 800 грн. 00 коп. відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та в цій частині позов задоволено.

Ухвалою суду від 23.03.2021 звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25 лютого 2021 року у справі №460/2896/19 визнаний прийнятним.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 з питань встановлення судового контролю та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині вирішення питання про встановлення нового строку для подання відповідачем звіту і накладення штрафу.

Ухвалою суду від 16.07.2021 клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишене без задоволення; установлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області новий строк для подання до суду звіту про виконання судового рішення у справі №460/2896/19, протягом тридцяти днів з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали.

15 вересня 2021 року до суду надійшов звіт від 14.09.2021 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі по тексту іменовано - звіт).

Ухвалою суду від 16.09.2021 звіт призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.10.2021.

Відповідно до протоколу судового засідання 18.10.2021 (а.с. 223 том 2) в 11:14: 48 годин позивач в судовому засіданні просив суд накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, оскільки рішення суду залишається невиконаним, що свідчить про порушення його конституційних прав позивача.

Вказані обставини також підтверджуються, звукозаписом судового засідання, які міститься на CD-R диску, серійний номер 2021.10.08-10.16, які міститься в матеріалах справи.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами першою та другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, наведеною нормою Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський суд з прав людини у справі Горнсбі проти Греції наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Відтак, для цілей ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст. 13 названої Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Отож суд наділений правом, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

Відповідно до частин 2 - 4 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

З протоколу судового засідання від 18.10.2021 (а.с. 223 том 2) вбачається, що в судовому засіданні о 11:14: 48 годин позивач просив суд накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, оскільки рішення суду залишається невиконаним, що свідчить про порушення його конституційних прав позивача.

Вказані обставини також підтверджуються, звукозаписом судового засідання, які міститься на CD-R диску, серійний номер 2021.10.08-10.16, який міститься в матеріалах справи.

Окрім того, матеріали справи містять клопотання про долучення доказів до справи від 08.10.2021року (а.с. 199-202 т.2) у якому скаржник також заявляє клопотання про накладення штрафу за невиконання рішення суду у даній справі.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного винесення судом ухвали про відмову у задоволенні заяви позивача про накладення штрафу з причин не подання такої заяви скаржником до суду спростовуються зібраними у справі доказами.

Досліджуючи решту доводів апеляційної скарги, які стосуються наявності підстав для на накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу за його не виконання, то колегією суддів враховано таке.

Як зазначалося вище, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.04.2020, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату пенсії (з врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05.03.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Станом на 01.03.2018 розмір грошового забезпечення, що враховувався для перерахунку, був визначений саме довідкою від 05.03.2018 (а.с. 39 том 1).

15.09.2021року на адресу суду першої інстанції надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14.09.2021року про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у даній справі від 13.04.2020року (а.с. 185 т.2). За наслідками вказаного перерахунку починаючи з 05.03.2019року пенсію позивача визначено у розмірах, приведених у розрахунку (а.с. 191, 205 т.2), а суму доплати за період з 05.03.2019року по 30.06.2020року визначено у розмірі 4324,61 грн, яка як зазначено боржником буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України.

Як свідчать матеріали справи, відповідач провів такий перерахунок, що підтверджується розрахунком на доплату (а.с. 228 том 2).

26.10. 2021року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подано пояснення до звіту про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у даній справі від 13.04.2020року (а.с. 227 т.2) у якому боржник вказує на відсутність бюджетного фінансування для виконання вказаного судового рішення в частині виплати донарахованої суми пенсії за результатами приведеного перерахунку. До вказаного пояснення відповідач надає розрахунок на доплату пенсії скаржнику (а.с. 228 т.2), з якого вбачається що позивачу належить до виплати 4427,33 грн донарахованої суми пенсії.

Відтак, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року є невиконаним у частині виплати донарахованої за результатами перерахунку суми пенсії.

Також є невиконаною постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 в частині у стягнення на користь скаржника витрат на правничу допомогу.

Статтею 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що виплата пенсій забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до підпункту а) пункту 9 частини першої статті 87 Бюджетного кодексу України №2456-VI від 08.07.2010, до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення: виплату пенсій військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу строкової служби та членам їхніх сімей, пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, іншим особам, визначеним законом; сплату до Пенсійного фонду України страхових внесків за окремі категорії осіб, передбачені законом; виплату доплат, надбавок, підвищень до пенсій, додаткових пенсій, пенсій за особливі заслуги перед Україною, встановлених законом, державної соціальної допомоги на догляд особам, зазначеним у пунктах 1-3 частини першої статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», а також на покриття різниці між розміром пенсії, обчисленим відповідно до абзаців першого та третього частини першої, частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та розміром пенсії, обчисленим відповідно до статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Кошторис основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Відповідно до пункту 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» №228 від 28.02.2002, установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, а закладам фахової передвищої та вищої освіти, науковим установам та закладам охорони здоров`я також за наявності затверджених планів використання бюджетних коштів і помісячних планів використання бюджетних коштів.

Установи мають право брати бюджетні зобов`язання та здійснювати платежі в межах бюджетних асигнувань, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду, а заклади фахової передвищої та вищої освіти, наукові установи та заклади охорони здоров`я також установлених затвердженими планами використання бюджетних коштів і помісячними планами використання бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 25 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отож, органи Пенсійного фонду України зобов`язані використовувати кошти виключно за цільовим призначенням.

Нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій); бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

З матеріалів справи вбачається, що Пенсійний фонд України листом від 24.12.2020 повідомив, що бюджетний запит - документ, підготовлений головним розпорядником бюджетних коштів, що містить пропозиції з відповідним обґрунтуванням щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для виконання покладених на нього функцій на середньостроковий період, на підставі відповідних граничних показників видатків бюджету та надання кредитів з бюджету. Головним розпорядником коштів державного бюджету за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України за КПКВК 2506080 «Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначений за пенсійними програмами та дефіциту коштів Пенсійного фонду» є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України відповідальний виконавець та розпорядник коштів вищого рівня. Пропозиції до бюджетних запитів на 2021 рік та на період 2022-2023 років по програмі 2506080 вже сформовані Пенсійним фондом України та надані головному розпоряднику бюджетних коштів. Кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачаються у складі програми 2506080. На погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів у 2020 році використано 200 млн гривень, тобто усі передбачені у бюджеті призначення. Додаткові асигнування на виплати за рішеннями судів з державного бюджету у поточному році не виділялися. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів остаточно буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2021 рік.

24 грудня 2020 року Пенсійним фондом України затверджено тимчасову лімітну довідку про бюджетні асигнування та кредитування на I квартал 2021 року, якою не передбачені кошти на виконання рішення судів.

17 листопада 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернулося до Пенсійного фонду України з листами про виділення бюджетних коштів на виконання рішення суду у справі №460/2896/19.

03 грудня 2020 року Пенсійним фондом України надано відповідь, у які зазначено, що кошти нараховані на виконання рішення суду, підлягають виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок Державного бюджету України.

Відповідачем додатково наданий суду лист заступника Голови правління Пенсійного фонду України від 25.06.2021, адресований Міністерству соціальної політики України, в якому ідеться про необхідність збільшення асигнувань з державного бюджету на виконання рішень судів.

Листом від 16.07.2021 Департамент Пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України повідомив Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про те, що виплата коштів на виконання судового рішення буде здійснюватися в межах затверджених бюджетних призначень.

Як наслідок, виплату скаржнику належних йому сум не здійснено з причин, які не залежать від волі керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що скаржнику (яким є позивач у справі) не відмовлено у виконанні судових рішень у справі №460/2896/19 таке рішення перебуває у процесі виконання та в частині виділення коштів державного бюджету на відповідні бюджетні програми не залежить від пенсійного органу.

Аналіз правової норми ч.2 та 3 ст. 382 КАС України, дає підстави для висновку про те, застосування штрафу визначеною даною нормою права буде справедливим лише за умови протиправної бездіяльності керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду та не вжиття заходів, які він повинен та мав можливість вжити з метою виконання рішення суду.

За наведених положень законодавства та фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області штрафу, визначеного ч.2 та 3 ст. 382 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині, яка стосується накладення штрафу визначеного ч.2 та 3 ст. 382 КАС України.

Стосовно ж вимог апеляційної скарги, які стосуються скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про встановлення нового строку для подання звіту, то колегія суддів зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції стосувалася розгляду заяви ОСОБА_1 щодо накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень з підстав невиконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 382 КАС України саме суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, питання щодо встановлення судом нового судового контролю судом першої інстанції у вказаній ухвалі не вирішувалось, а відтак суд апеляційної інстанції не вбачається підстав для скасування вказаної ухвали.

Водночас, колегія суддів зазначає, що скаржник не позбавлений права звернутися до з відповідною заявою до суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі для вирішення питання щодо встановлення нового судового контролю за судовим рішенням.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року з питань встановлення судового контролю у справі № 460/2896/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 23 грудня 2021 року