Справа № 640/16420/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року м. Київ № 640/16420/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІТЕЙЛ» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІТЕЙЛ» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 квітня 2019 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що господарські операції позивача з контрагентами підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27 вересня 2019 року до суду від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав про ненадання ТОВ «ЛІТЕЙЛ» первинних документів, з яких можливо встановити реальність господарських операцій останнього з ТОВ «МИРОТОН», ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС». Крім того, представник відповідача зазначив, що під час перевірки встановлено неможливість здійснення контрагентами позивача господарських операцій з постачання/виконання (реалізації) товарів/послуг на адресу позивача по ланцюгу постачання.

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якій позивач заперечує проти доводів останнього, викладених у його відзиві.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі наказу від 15 лютого 2019 року №2072, направлення від 20 лютого 2019 року №94/26-15-14-07-02-18 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЛІТЕЙЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ «МИРОТОН» за квітень, липень, серпень 2016 року, ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» за травень 2016 року, ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» за квітень, травень 2017 року, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість та за 2016-2017 роки - показники фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємства, за результатами якої скалено акт від 05 березня 2019 року №51/26-15-14-07-02-10/40017842.

Проведеною перевіркою встановлення порушення:

підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 257 845,00 грн.;

пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 286 494,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки, 02 квітня 2019 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 322 306,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 257 845,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 64 461,00 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 358 118,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 286 494,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 71 624,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Державної фіскальної служби України від 04 червня 2019 року №25690/6/99-99-11-04-01-25 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 02 квітня 2019 року, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Так, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності складених документів чи сплати грошових коштів.

З акта перевірки вбачається, що позивач відображав у складі витрат що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств суми по господарським операціям з ТОВ «МИРОТОН», ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС».

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Так, досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем робіт (послуг) з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Згідно з частиною першою статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є 41.20 будівництва житлових і нежитлових будівель; крім того, позивач має право здійснювати.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки контролюючим органом встановлена відсутність реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ «МИРОТОН», ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС».

Позивачем в підтвердження реальності здійснення господарської діяльності по взаємовідносинах із ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» долучено до матеріалів справи видаткову накладну від 19 травня 2016 року №285, податкову накладну від 19 травня 2016 року №21905.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (замовник) та ТОВ «ДЕДАЛРЕГІОН-ЕЛІТ» (нова назва - ТОВ «МИРОТОН») (підрядник) укладено договір від 29 квітня 2016 року №0104-02-16, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати проектні роботи з «Реконструкція системи опалення та вентиляції школи» в с. Пришиб, Кременчуцького району Полтавської області.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №62, податкову накладну від 29 квітня 2016 року №52,випивки з банку.

Також, між позивачем (замовник) та ТОВ «ДЕДАЛРЕГІОН-ЕЛІТ» (підрядник) укладено договір від 01 квітня 2016 року №0104-03-16, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи по облаштуванню побутового містечка, монтажу труб та колодязів зовнішнього водопроводу та каналізації та земляні роботи на об`єкті «Будівництво насосно-фільтраційної станції ЦЗС».

На виконання умов вказаного договору позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №63, №64, №65, податкові накладні від 29 квітня 2016 року №53, №54, №55, виписки з банку.

23 березня 2016 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ДЕДАЛРЕГІОН-ЕЛІТ» (підрядник) укладено договір №2303-01-16, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати монтажні, демонтажні та пуско-налагоджувальні роботи на об`єкті «Офісне приміщення м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 2, реконструкція 1 поверху PPL-NEXT».

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №59 та податкову накладну від 21 квітня 2019 року №49.

Крім того, між позивачем (замовник) та ТОВ «ДЕДАЛРЕГІОН-ЕЛІТ» (підрядник) укладено договір від 01 квітня 2016 року №0104-01-16, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати проектні роботи з «Системи опалення в ЗОШ 1-3 ступенів» в с. Пришиб, Кременчуцького району Полтавської області.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №61 та податкову накладну від 29 квітня 2019 року №51, виписки з банку.

25 квітня 2016 року ТОВ «ДЕДАЛРЕГІОН-ЕЛІТ» виписано позивачу видаткову накладну №60, надано рахунок-фактуру від 25 квітня 2016 року №60 та складено податкову накладну від 25 квітня 2016 року №50.

На підтвердження проведення оплати за поставлений товар згідно вищевказаної видаткової накладної позивачем надано виписку з банку.

Також, між позивачем (замовник) та ТОВ «ДЕДАЛРЕГІОН-ЕЛІТ» (підрядник) укладено договір від 29 червня 2016 року №2906-01-16 Л-ДЕ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи з ремонту складських приміщень та перекриття покрівлі на майстерні.

На виконання умов вказаного договору позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1107/16, №0508-01 ДЕ-Л, податкові накладні від 11 липня 2016 року №4, від 05 серпня 2016 року №2, виписки з банку.

01 серпня 2016 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ДЕДАЛРЕГІОН-ЕЛІТ» (підрядник) укладено договір №0108-01-16Л-ДЕ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи по влаштуванню системи опалення та теплопостачання ЗОШ І-ІІІ ступенів в с. Пришиб Кременчуцького району.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2908/16 ДЕ-Л та податкову накладну від 29 квітня 2019 року №20.

В підтвердження реальності здійснення господарської діяльності по взаємовідносинах із ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» позивачем надано видаткову накладну від 26 квітня 2017 року №2604-1, рахунок-фактуру від 26 квітня 2017 року №2604-1, податкову накладну від 26 квітня 2017 року №30, виписки по рахунку.

Крім того, між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір від 01 квітня 2017 року №0104-1 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи: монтажні роботи системи опалення.

На виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2704-1, податкову накладну від 27 квітня 2017 року №430, виписки по рахунку.

01 травня 2017 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір №0105-1 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи: монтажні роботи; пусконалагоджувальні роботи.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1605-1, податкову накладну від 16 травня 2017 року №87.

01 травня 2017 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір №0105-2 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи по влаштуванню металокаркасу та сандвіч-панелей цеху листового тіста.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3005-1, податкову накладну від 30 травня 2017 року №110.

03 травня 2017 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір №0105-1 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи з теплопостачання системи вентиляції нежитловий будинок за адресою: просп. Відрадний, 95.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1905-1, податкову накладну від 19 травня 2017 року №89.

04 травня 2017 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір №0405-1 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи технічне обслуговування вентиляційного обладнання та системи кондиціювання повітря, ремонт системи вентиляції, заміна і перепідключення циркуляційного насоса, демонтаж/монтаж теплових завіс, демонтаж/монтаж повітропроводів, пусконалагоджувальні роботи.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1505-1, податкову накладну від 15 травня 2017 року №51.

Також, 04 травня 2017 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір №0405-2 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи з влаштування системи вентиляції 5 поверх Офісний центр по вул. Дорогожицька, 8.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2905-1, податкову накладну від 29 травня 2017 року №104.

04 травня 2017 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір №0405-3 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи з влаштування системи вентиляції 4 поверх Офісний центр по вул. Дорогожицька, 8.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2905-2, податкову накладну від 29 травня 2017 року №103.

05 травня 2017 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір №0505-1 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи по реконструкції системи кондиціювання в серверній.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2005-1, податкову накладну від 20 травня 2017 року №92.

05 травня 2017 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір №0505-2 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи по влаштуванню системи кондиціювання та вентиляції Цех 1, м. Київ, вул. Богатирська, 5.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №102-1, податкову накладну від 28 травня 2017 року №102.

05 травня 2017 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» (підрядник) укладено договір №0505-3 Л-ПІЛ, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами виконати роботи по системі вентиляції та кондиціювання.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3105-1, податкову накладну від 31 травня 2017 року №111.

Дослідивши надані позивачем документи, встановивши необхідність придбання товару та отримання послуг від ТОВ «МИРОТОН», ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС», суд зазначає, що укладення спірних договорів зумовлено зобов`язаннями перед третіми особами, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії первинних документів.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що товари/послуги, придбані в межах господарських операцій використовувались позивачем у власній господарській діяльності, а тому останній правомірно формував дані податкового обліку за перевірений період по взаємовідносинам зі вказаними контрагентами.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів на підтвердження викладених у відзиві та акті перевірки обставин щодо не підтвердженням факту здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «МИРОТОН», ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС».

При вирішені даного спору суд враховує позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №814/788/14, від 30 листопада 2018 року у справі №820/4698/17, від 14 лютого 2018 року у справі №804/15887/14, згідно з якою інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

Слід також наголосити, що платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі №826/16272/13-а, в якій суд зазначив, що: «Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента...».

Також, у постанові від 16 квітня 2019 у справі №804/6909/17 Верховний Суд вкотре підтвердив позицію, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Висновок Верховного Суду, викладений, зокрема в постановах від 17 квітня 2018 року у справі №826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі №816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №140/1845/19 категоричний: відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Таким чином, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. Аналогічна правова позиція висловлена 10 листопада 2020 року Верховним Судом в рамках справи №440/3779/18, касаційне провадження №К/9901/23882/19.

У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 у справі №803/2094/15, від 20 грудня 2018 року у справі №815/4992/16.

Посилання контролюючого органу на протоколи допиту свідка про непричетність до ведення господарської діяльності підприємств не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до положень частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, пояснення про непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності та протокол допиту свідка не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із ТОВ «МИРОТОН», ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС», суд керується наступним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

У свою чергу, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, згідно положень пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд доходить висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг/товарів.

Суд встановив, що придбання позивачем у ТОВ «МИРОТОН», ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» товару/послуг безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами, а відповідач не довів відсутність сплати позивачем відповідних сум податку на додану вартість до Державного бюджету України.

В контексті спірних правовідносин суд вважає за необхідне відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Інтерсплав" проти України» (2007 рік, заява №803/02),»Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Отже, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість за перевірений період із контрагентами - ТОВ «МИРОТОН», ТОВ «ВАРТА ПЛЮС» та ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС», тому висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість - протиправним.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та норми чинного законодавства, що регулює правовідносини у сфері справляння податків та зборів, суд доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 02 квітня 2019 року № та №.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи у сукупності встановлені у даній справі обставини, суд доходить висновку про обґрунтованість доводів та аргументів позивача та їх підтвердження належними та достатніми доказами, які містяться в матеріалах справи. Разом з тим, відповідачем як суб`єктом владних повноважень в ході судового розгляду не доведено обґрунтованості своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи, що судом позов задоволено повністю, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 10 206,37 грн.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІТЕЙЛ» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 02 квітня 2019 року № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІТЕЙЛ» (, вул. Андрі Барбюса, 5-Б, оф. 11, м. Київ, 03150) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 10 206,37 грн. (десять тисяч двісті шість гривень тридцять сім копійок).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІТЕЙЛ» (03150, м. Київ, вул. Андрі Барбюса, 5-Б, оф. 11, ).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Суддя В.І. Келеберда