Справа № 202/4068/21(2-а/202/60/2021)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 202/4068/21(2-а/202/60/2021)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Замкової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпро апеляційну

скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року (головуючий суддя Бєльченко Л.А.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Департаменту патрульної поліції (далі Відповідач-1), Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі Відповідач-2), в якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4412570 від 28 червня 2021 року у відношенні ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 128 КУпАП.

- закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 128 КУпАП.

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року у справі №202/4068/21(2-а/202/60/2021) адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення задоволено (а.с. 32-33).

Відповідач-1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 37-41).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складення протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські виявили порушення правил дорожнього руху, на яке належним чином відреагували, результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Відповідач-1 зазначив і про те, що Позивач не надав жодних доказів, які б спростували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 128 КУпАП.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28 червня 2021 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №4412570, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 28 червня 2021 року о 10:42 год. в м. Дніпро узвіз Лоцманський, 8, громадянин ОСОБА_1 , який працює в ТОВ «Автотанссервіс» на посаді механіка здійснив випуск на лінію маршрутного таксі Мерседес 48125АВ під керуванням ОСОБА_2 , який не мав при собі документів зазначених в п.п. 2.1.а, ю, ґ ПДР, чим порушив положення п. 2.6.ґ ПДР і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 128 КУпАП України (а.с. 11).

Правомірність винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 28 червня 2021 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року №1306.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення Позивачем правопорушення належними та допустимими доказами Відповідачем не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 132-1 КУпАП передбачено відповідальність посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян - суб`єктів господарської діяльності за випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан, обладнання або комплектність яких не відповідає вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, технічної експлуатації, переобладнаних без відповідного погодження, не зареєстрованих у встановленому порядку, таких, що не пройшли обов`язкового технічного контролю або без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), без проходження щозмінного медичного огляду та контролю технічного стану, а також направлення в рейс одного водія при здійсненні пасажирських перевезень на автобусному маршруті протяжністю понад п`ятсот кілометрів.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач здійснив випуск на лінію маршрутного таксі Мерседес НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який не мав при собі документів зазначених в п.п. 2.1.а, ю, ґ ПДР.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Відповідачами, на яких покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів вчинення саме Позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 28 червня 2021 року випуск на лінію маршрутного таксі Мерседес 48125АВ під керуванням ОСОБА_2 здійснено ОСОБА_3 .

Вказане свідчить про не підтвердження Відповідачами наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 128 КУпАП.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи заявника апеляційної скарги щодо належності в якості доказу вчинення Позивачем адміністративного правопорушення пояснень поліцейського, який склав спірну постанову, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення інспектор патрульної поліції діяв як службова особа, тому свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачами не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на користь Позивача судового збору в сумі 454 грн., колегія суддів зазначає на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність Національної поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ згідно із законом.

Систему Національної поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань (ст. 13 Закону №580-VIII).

Такими підрозділами є: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення.

Згідно з п.п. 1 4 Розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 (далі Положення №73) Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку.

Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції згідно з штатним розписом Національної поліції України.

Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

Відповідно до п. 2 Розділу IV Положення №73 Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи Департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.

Пунктами 9 та 10 Розділу V Положення №73 передбачено, що Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції не є самостійною юридичною особою, а є лише територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції.

З огляду на вищенаведене, Департамент патрульної поліції () - є юридичною особою, за рахунок бюджетних асигнувань якої, мають бути відшкодовані судові витрати, понесені Позивачем у даній справі.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування Позивачу, понесених ним судових витрат у даній справі за рахунок Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області є помилковим, що свідчить про наявність підстав для зміни абзацу 4 резолютивної частини рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року у справі №202/4068/21(2-а/202/60/2021) шляхом викладення його в новій редакції.

Доводи апеляційної скарги Відповідача-1 спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року у справі №202/4068/21(2-а/202/60/2021) змінити, виклавши абзац 4 резолютивної частини рішення в такій редакції:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

В решті рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року у справі №202/4068/21(2-а/202/60/2021) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова