Справа № 620/9968/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9968/21 Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, в якому просив:

- відмову відповідача виплатити матеріальну допомогу для соціально-побутових питань та матеріальну допомогу для оздоровлення за 2020 та 2021 роки, за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 18.05.2021 року - визнати протиправною;

- стягнути з відповідача на його користь матеріальну допомогу для соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2020 та 2021 роки, за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 18.05.2021 року;

- відмову відповідача виплатити утримані під час незаконного звільнення на підставі визнаного протиправним та скасованого судом наказу управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 27.06.2019 року №155-ос суми грошового забезпечення за 23 дні щорічної основної відпустки за 2019 рік, у зв`язку із незаконним його звільненням - визнати протиправною;

- стягнути з відповідача на його користь суму утриманих коштів грошового забезпечення за 23 дні щорічної основної відпустки за 2019 рік;

- стягнути з відповідача 9382,38 грн. середнього заробітку, збільшеного на коефіцієнт підвищення за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 12.12.2020 року;

- зобов`язати відповідача внести до наказу №90-ос/дск від 18.05.2021 року про поновлення його на займаній посаді в частині зміни дати надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зазначивши дату надання відпустки « 18.05.2021»;

- відмову відповідача видати позивачу після поновлення у зв`язку із незаконним звільненням на займаній посаді службове посвідчення - визнати протиправною;

- зобов`язати відповідача видати йому службове посвідчення;

- відмову відповідача нарахувати йому дні невикористаної щорічної основної відпустки, з урахуванням його вислуги років за період вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 18.05.2021 року у зв`язку із незаконним звільненням, - визнати протиправною;

- зобов`язати відповідача нарахувати йому дні невикористаної щорічної основної відпустки з урахуванням вислуги років за період вимушеного прогулу з 28.06.2019 по 18.05.2021 року;

- відмову відповідача зарахувати йому у пільговому обчисленні один місяць служби за півтора місяця за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року до 18.05.2021 року у зв`язку із незаконним звільненням - визнати протиправною;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому в пільговому обчисленні один місяць служби за півтора місяця за займаною посадою з дати поновлення на посаді, з 28.06.2019 року. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року закрито провадження в адміністративній справі в частині вимог про зобов`язання відповідача внести до наказу №90-ос/дск від 18.05.2021 року зміни в даті надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зазначивши дату надання відпустки « 18.05.2021». Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року та прийняти нове рішення яким зобов`язати відповідача внести до наказу №90-ос/дск від 18.05.2021 року зміни в даті надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зазначивши дату надання відпустки « 18.05.2021», надати оцінку законності прийняття відповідачем рішення про визначення дати початку соціальної відпустки для позивача у минулому періоді часу, коли позивач фактично перебував на службі та протягом часу вимушеного прогулу.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

22 листопада 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 47990, від ОСОБА_1 надійшло клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, відповідно до змісту якого позивачем наголошено, що відповідно до роз`яснення Департаменту з питань праці Державної служби України, останнім вказано, що законодавством про працю не передбачено можливості надання відпустки працівнику у минулому періоді.

21 грудня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 54961, від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу від Управління Служби безпеки в Чернігівській області до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту (подання нового позову) не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, втім позивач не позбавлений можливості в межах адміністративної справи № 620/2084/19 звертатися до суду в порядку ст. ст. 382, 383 КАС України з метою забезпечення виконання рішення суду, яке на його думку виконано неналежним чином.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року (залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року) у справі № 620/2084/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 27.06.2019 р. № 155-ос в частині виключення зі списків особового складу старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 1 сектора Відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Чернігівській області підполковника ОСОБА_1 ;

- визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Чернігівській області щодо ненадання позивачеві з 13.05.2019 року відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах сектора Відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Чернігівській області з 28.06.2019 р.;

- зобов`язано Управління Служби безпеки України в Чернігівській області надати позивачеві відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно його рапорту від 13.05.2019 р.;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.06.2019 року по 14.08.2020 року в розмірі

242500,20 грн. (з урахуванням ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду про виправлення описки від 20.08.2020 року);

- в іншій частині позову відмовлено.

Як зазначає відповідач, на виконання вказаного рішення суду ним прийнято наказ від 18.05.2021 року №90-0с/дск, яким відповідно до Закону України «Про відпустки», як це було зазначено в рішенні, надано ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без збереження грошового забезпечення з 13.05.2019 року по 05.03.2022 року.

Разом з тим, позивач не згоден із вказаною відповідачем у наказі від 18.05.2021 року №90-0с/дск датою надання зазначеної відпустки, що й стало підставою для звернення до суду з новим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що, як вбачається зі змісту позовних вимог, предметом даного позову (в частині позовних вимог відносно якої закрито провадження у справі) є невірне, на переконання ОСОБА_1 визначення дати початку надання відпустки по догляду за дитиною по досягнення нею трирічного віку у наказі від 18.05.2021 року №90-0с/дск, який був виданий на виконання рішення суду у межах справи № 620/2084/19.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Більш того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Верховний Суд також зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, що, на думку суду, стосується і похідних від цього вимог.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення виконуються безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України, зокрема, зазначених вище.

Невиконання судового рішення або виконання такого рішення не у повному обсязі чи неналежним чином, не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Вказаний правовий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постановах від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 (№К/9901/5159/18), від 03.04.2019 року у справі № 820/4261/18 (№ К/9901/1062/19).

Крім того, ч. 1 ст. 373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого (нового) судового рішення в іншій справі, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, зокрема на підставі виконавчого листа суду, який ухвалив відповідне рішення.

Тобто, позивач не позбавлений можливості в межах адміністративної справи № 620/2084/19 звертатися до суду в порядку ст. ст. 382, 383 КАС України з метою забезпечення виконання рішення суду, яке на його думку виконано неналежним чином.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

В апеляційній скарзі позивачем наголошено, що предметом даного спору є нове управлінське рішення про надання позивачу соціальної відпустки у минулому періоді з 13.05.2019 року, з посиланням на ст. 18 Закону України «Про відпустки», хоча зазначена норма закону не передбачає можливості надання відпустки у минулому періоді, а не спонукання до дій відповідача виконати рішення суду належним чином, втім, колегія суддів наголошує, що позовні вимоги (в частині яких закрито провадження у справі) в межах даної справи та справи № 620/2084/19 є обов`язок Управління Служби безпеки України в Чернігівській області на виконання рішення суду надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно його рапорту від 13.05.2019 року, тобто позовні вимоги є тотожними та вже були предметом розгляду в межах адміністративної справи № 620/2084/19, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 повинен діяти в рамках інституту судового контролю за виконанням рішення суду, що набрало законної сили.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Постанова складена в повному обсязі 21 грудня 2021 року.