Справа № 640/30478/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Почепі В.В.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Демянова Н.І.

від відповідача (апелянта): Левенець В.О.

від особи, яка не стороною по справі (апелянта): Корчагін М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги: Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві, ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтаір Ю Ей" до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтаір Ю Ей" (надалі по тексту також - позивач, ТОВ "Альтаір Ю Ей") до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві № 90 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" від " 26" листопада 2020 року, в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова № 90 винесена на підставі положень ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" з підстав відмови споживачу в реалізації його прав, установлених абзацом другим частини четвертої ст. 17 та абзацом шостим частини третьої статті 10, зокрема, відмови у проведенні експертизи в порядку, визначеному нормами ч. 4 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів", на заяву-згоду споживача ОСОБА_1 від 28.08.2020. Натомість, таку заяву від споживача позивач не отримував, оскільки вона не надходила на юридичну адресу товариства. Крім цього зауважено, що товариство не є стороною договору від 27.12.2019 № 27/12/19, на підставі якого було виконано роботи (надано послуги) споживачу, за наслідком чого виникли у останнього претензії, а тому норми ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" не можуть породжувати жодних правових наслідків для позивача у вигляді застосування штрафу у визначеному в спірній постанові розмірі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві від "26" листопада 2020 року № 90 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів";

- стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтаір Ю Ей" судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві в розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.).

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач (надалі - апелянт 1) звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що висновки суду першої інстанції, що норми статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть породжувати жодних правових наслідків для позивача є помилковими, оскільки Гр. ОСОБА_1 до матеріалів свого звернення надано ряд документів, які є належним і допустимими доказами, згідно яких встановлюється пряме відношення ТОВ "Альтаір Ю Ей" до Договору №27/12/19 від 27.12.2019 року.

За наведених обставин, відповідач стверджує, що оскаржуване судове рішення не відповідає обставинам справи, нормам чинного законодавства та наявним у справі доказам.

Крім того, не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 (надалі - апелянт 2, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що остання звернулася до позивача з вимогою від 06.08.2020 року про повернення грошових коштів в сумі 7450 доларів США, що були сплачені за виготовлення та установку неякісних меблів. Листом від 02.09.2020 року позивач відмовив ОСОБА_1 в задоволенні її вимог, зокрема, зазначивши про те, що на продукцію підприємства є всі необхідні документи щодо якості, а ОСОБА_1 прийняла виготовлену продукцію та не висловлювала зауважень. Так, 28.08.2020 року ОСОБА_1 надала позивачу згоду на проведення експертизи, яка була отримана позивачем. Разом з тим, у передбачений Законом триденний строк позивач не організував проведення експертизи. Приписом №532 від 17.09.2021 року позивача було зобов`язано усунути порушення з документальним підтвердженням, однак цей припис також не був виконаний позивачем. Тільки, 09.10.2020 року позивач направив відповідачу лист, в якому зазначав про «початок процедури проведення експертизи», однак в дійсності жодних дій, окрім запиту до КНДІСЕ, позивач не вчиняв. Апелянт 2 звертає увагу, що судом першої інстанції не надано оцінку тим обставинам, що на час прийняття рішення по суті позивачем не проведено експертизи. За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що позивач начебто не відмовляв ОСОБА_1 у проведенні експертизи листом №02/09/20, ОСОБА_1 зверталася з відповідною заявою «вже згодом», позивач повідомляв про початок процедури експертизи якості продукції не відповідають дійсним обставинам справи і зібраним доказам.

За наведених обставин, апелянт 2 стверджує, що оскаржуване судове рішення не відповідає обставинам справи, нормам чинного законодавства та наявним у справі доказам.

В судовому засіданні представник апелянта 1 підтримав доводи викладені у апеляційних скаргах та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи викладені у апеляційних скаргах та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти апеляційних скаргах у повному обсязі та зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства. В обґрунтування заперечень позивач зазначає, що Товариство є виробником товару (дитячих меблів), а договір на виготовлення продукції (дитячих меблів) укладено між гр. ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , а отже, штрафні санкції підлягають застосовуватися до виконавця, а не позивача, як виробника товару.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Головним управлінням Держпродспоживслужби у м. Києві 17 вересня 2020 року проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтаір Ю Ей" законодавства у сфері захисту прав споживачів, за результатом якого складено акт №4684-1 від 17 вересня 2020 року.

Відповідно опису виявлених порушень законодавства, що зафіксовані актом за результатами проведення заходу державного контролю встановлено порушення, зазначено: першого речення абзацу другого частини четвертої ст.17 Закону України 1023-ХІІ та частини третьої статті 10 Закону України 1023-XІІ (встановлено, що суб`єктом господарювання не організовано проведення експертизи продукції за письмовим звернення гр. ОСОБА_1 від 28.08.2020, суб`єктом господарювання листом №02/09/20 відмовлено у проведенні експертизи продукції).

На підставі акту Головним управлінням Держпродспоживслужби у м. Києві було видано припис №532 від 17 вересня 2020 року, відповідно до якого встановлено, що суб`єктом господарювання не організовано проведення експертизи продукції за письмовим зверненням споживача, гр. ОСОБА_1 від 28.08.2020.

За результатом повторного заходу державного контролю, що відбувся 06 листопада 2020 року було складено акт №5725-1, відповідно до якого відповідач зазначив, що ТОВ "Альтаір Ю Ей" несвоєчасно виконано припис №532 та вручено повідомлення про розгляд справи про накладення стягнення 26 листопада 2020 року.

За фактом розгляду справи 26 листопада 2020 року про накладення на ТОВ "Альтаір Ю Ей" стягнення, ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві винесено постанову № 90 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої відповідачем зазначено наступне: на підставі акта перевірки від 17.09.2020 №4684-1 встановлено, що суб`єктом господарювання не організовано проведення експертизи продукції за письмовим зверненням споживача гр. ОСОБА_1 від 28.08.2020, чим відмовлено споживачу у реалізації його прав передбачених чинним законодавством на день укладення договору з суб`єктом господарювання на виготовлення, поставку та монтаж №27/12/19 від 27.12.2019. Керуючись статтями 23 і 26 Закону України "Про захист прав споживачів" та Порядком накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1177, відповідач постановив за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених абзацом другим частини четвертої ст. 17 та абзацом шостим частини третьої статті 10, застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтаір Ю Ей" штраф у розмірі 1 977120,00 грн (один мільйон дев`ятсот сімдесят сім тисяч сто двадцять гривень 00 коп.).

Отже, позивач, вважаючи постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" протиправною та такою, що порушують його права та інтереси, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на виробника товару на позивача поширюються норми ст. 8 та ст.17 Закону України "Про захист прав споживачів", однак, згідно положень даних статей та висновків за наслідком проведеної відповідачем перевірки, які судом вище визнано необґрунтованими, підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених положеннями п.1 ч.1 ст.23 ЗУ "Про захист прав споживачів" немає.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року №1023-XI (надалі -Закон №1023-XII) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №1023-XII продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що приписи даного закону розповсюджуються, як на виробника, так і на виконавця.

Відповідно до норм статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Частиною 4 статті 17 вказаного Закону встановлено, що споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції.

У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що зокрема і на виробника покладається обов`язок щодо розгляду звернення споживача та вчинити дії щодо проведення експертизи якості товару. Дана експертиза проводиться за рахунок виробника, протягом трьох днів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 (замовник) укладено договір з ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) на виготовлення, поставку та монтаж №27/12/19 від 27.12.2019 (надалі - Договір № 27/12/19).

У відповідності до умов Договору № 27/12/19 виконавець зобов`язаний виконати ескізи, виготовити і монтаж виробу, згідно додатку. Виконавець має право залучити до виконання робіт по виготовленню і монтажу виробів третіх осіб (субпідрядника).

Так, між ФОП ОСОБА_2 (Замовник) та ТОВ «Альтаір Ю Ей» (Виконавець) укладено договір №10/1219-1 від 10.12.2019 року (надалі - Договір №10/1219-1), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконувати за завданням (заявками) Замовника роботи з виробництва (виготовлення) дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів, меблевих виробів (надалі - «Виріб») (надалі - «Робота»), в обсязі і на умовах передбачених даним Договором та додатками до нього, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані Виконавцем роботи.

Згідно пунктів 5.5, 5.6 договору №10/1219-1 від 10.12.2019, недоліки у, виконаних за даним договором, роботах підлягають усуненню за кошти Виконавця. Виконавець гарантує надійність і якість у виконаних робіт за цим договором протягом гарантійного строку - 36 (тридцять шість) місяців з дати прийому Замовником робіт в порядку, передбаченому цим договором.

Крім того, в матеріалах справи містяться розписки від 15.01.2020 року та від 23.04.2020 року, що кошти від гр. ОСОБА_1 отримував ОСОБА_3 , який є керівником ТОВ «Альтаір Ю Ей», з яких вбачається призначення щодо сплати коштів згідно Договору № 27/12/19 від 2 7.12.2019 року

З аналізу матеріалів справи вбачається, що в даному випадку ТОВ «Альтаір Ю Ей» є виробником товару, який був в подальшому поставлений споживачу ОСОБА_1 , а ФОП ОСОБА_2 виконував ескіз та здійснював монтаж даного товару (дитячих меблів).

Як вбачається з матеріалів справи, що 06.08.2020 року споживач ОСОБА_1 звернулася з Вимогою до ТОВ «Альтаір Ю Ей» про повернення коштів, які були сплачені за виготовлений товар, оскільки у приміщені де розміщено дитячі меблі зафіксовано перевищення рівня вмісту формальдегіду, що підтверджується Звітом №0031/20 про наукове екологічне дослідження та консультацію від 03.08.2020 року, який складено ТОВ «Науково-сервісна фірма «Отава».

Так, судом першої інстанції встановлено, що споживач ОСОБА_1 звернулась із заявою-згодою на проведення експертизи 28.08.2020 року, даний лист отримано позивачем 31.08.2020 року (стор. 128-130 том І).

Листом від 02.09.2020 року №02/09/20 ТОВ «Альтаір Ю Ей» повідомило ОСОБА_1 про наступне: «Таким чином, замовник належним чином прийняв виготовлену продукцію та зауважень підчас прийняття продукції не мав. Однак, на сьогоднішній день замовник не оплатив товар у повному обсязі, а отже і не може вимагати повернення сплачених за товар грошових сум, так як сам не оплатив товар у повному обсязі, що є грубим порушенням норм цивільного законодавства України.

Отже, враховуючи все вищевикладене, Вимога ОСОБА_1 є необґрунтованою, а отже, не підлягає задоволенню. Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів» пропонуємо: 1. Надати доступ представнику продавця (виробника) на об'єкт де встановлені меблі та скласти відповідний акт» (стор. 29-30 том І).

З аналізу матеріалів справи вбачається, що позивач підтверджує, що він є виробником поставлених гр. ОСОБА_1 дитячих меблів, а отже, висновки суду першої інстанції, що позивач (ТОВ "Альтаір Ю Ей"), не є стороною договору №27/12/19 від 27.12.2019 та, відповідно, не є суб`єктом відповідальним за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за таким Договором є необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу позивач підтвердив, що він є виробником дитячих меблів, які поставлені гр. ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що станом на 02.09.2020 року на час винесення Наказу Головним управління Держпродспоживслужби у м. Києві №4684 позивачем не надано доказів того, що ним направлено Лист на погодження проведення експертизи дитячих меблів до будь-яких установ для проведення експертизи.

Проте, в матеріалах справи міститься Звіт №0031/20 про наукове екологічне дослідження та консультацію від 03.08.2020 року, який складено ТОВ «Науково-сервісна фірма «Отава» на замовлення гр. ОСОБА_1 , в якому зазначено, що в приміщенні де встановлено виготовлені дитячі меблі, зафіксовано перевищення рівня вмісту «Формальдегіду» в 5, 6 разів.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно опису виявлених порушень законодавства, що зафіксовані актом за результатами проведення заходу державного контролю встановлено порушення, зазначено: першого речення абзацу другого частини четвертої ст.17 Закону України 1023-ХІІ та частини третьої статті 10 Закону України 1023-XІІ (встановлено, що суб`єктом господарювання не організовано проведення експертизи продукції за письмовим звернення гр. ОСОБА_1 від 28.08.2020, суб`єктом господарювання листом №02/09/20 відмовлено у проведенні експертизи продукції).

На підставі акту Головним управлінням Держпродспоживслужби у м. Києві було видано припис №532 від 17 вересня 2020 року, відповідно до якого встановлено, що суб`єктом господарювання не організовано проведення експертизи продукції за письмовим зверненням споживача, гр. ОСОБА_1 від 28.08.2020.

Колегія суддів звертає увагу, що в приписі №532 відповідач зобов`язав позивача вчинити дії щодо проведення експертизи до 28 вересня 2020 року, проте, як свідчать матеріали справи, позивачем не було вчинено жодних дій щодо проведення експертизи до листопада 2020 року, а посилання на лист, який надіслано на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, свідчить про намір, а не виконання вимоги припису.

Суд першої інстанції зазначив, що листом від 02.11.2020 року позивач повідомив відповідача про виконання припису від 17.09.2020 року № 532, оскільки відповідно до листа від 21.10.2020 № 25592/20-34 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз зазначено, що за заявою ТОВ "Альтаір Ю Ей" про проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів, речовин та виробів від 09.10.2020 заведено експертне дослідження № 25592/20-34.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази проведення позивачем експертизи товару станом на 06.11.2020 року, який поставлено гр. ОСОБА_1 , в той час, як останньою повторно проведено експертні дослідження, що підтверджується Протоколами №5 від 15.10.2020 року, №7 від 29.10.2020 року, Протоколом №173 від 01.10.2020 року, які складені ДУ «Київський міський лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».

Так, з матеріалів справи вбачається, що при повторній перевірці 06.11.2020 відповідачем правомірно зроблено висновок, що до Головного управління не надійшло документів, які б підтверджувати вчасне виконання припису, за що передбачено відповідальність відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до абз. 1 пункту 4 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1177 від 17.08.2002 (надалі - Положення № 1177) рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономіки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновками відповідача, що позивачем порушено вимоги статті 23 і 26 Закону України "Про захист прав споживачів" та Порядком накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1177, а отже, відповідачем за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених абзацом другим частини четвертої ст. 17 та абзацом шостим частини третьої статті 10, застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтаір Ю Ей" штраф у розмірі 1977120,00 грн (один мільйон дев`ятсот сімдесят сім тисяч сто двадцять гривень 00 коп.).

Колегія суддів звертає увагу, що гр. ОСОБА_1 подавалися клопотання про залучення її в якості третьої особи, без самостійних вимог, проте, судом першої інстанції протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотанні.

Також, з протоколу судового засідання суду першої інстанції вбачається, що судом вирішено допитати гр. ОСОБА_1 в якості свідка, проте в подальшому останню не було допитано в якості свідка та не надано належної оцінки документам, які надавалися останньою до відповідача та містилися в матеріалах справи.

Таким чином апеляційні скарги апелянтів підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин справи та не надано належної оцінки всім обставинам справи, а отже прийнято рішення з порушенням вимог матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві, ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Альтаір Ю Ей" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Суддів: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.