Справа № 120/289/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 грудня 2021 р. Справа № 120/289/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №66 від 26.10.2020 Про перерахунок пенсії, яким зменшено відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90% до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також зменшено стаж роботи на посаді судді до 23 років 1 місяця і 2 днів;

- зобов`язати відповідача здійснити з 19.02.2020 щодо позивача, стаж роботи якого на посаді судді становить 32 роки 11 місяців 04 дні, перерахунок раніше призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою від 27.02.2020 № 05-27/106/2020, виданою Вінницьким апеляційним судом, виходячи з 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він має статус судді у відставці та отримував довічне грошове утримання, призначене відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі Закон №2453) у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді Вінницького апеляційного суду з врахуванням стажу роботи на посаді судді - 32 роки 11 місяців 04 дні.

Проте, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі №120/3732/20-а відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, встановивши його розмір 56% від заробітної плати судді відповідного суду. На думку позивача, ГУ ПФУ у Вінницькій області неправомірно зменшино відсоткове значення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки цей відсотковий розмір (90%) визначений йому з моменту призначення довічного грошового утримання. Позивач вважає, що при перерахунку довічного грошового утримання на виконання рішення суду, підлягала врахуванню лише довідка Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 №05-27/106/2020, а відсоткове значення не могло бути зменшено, оскільки його обраховано на підставі Закону, чинного на момент призначення довічного грошового утримання. Окрім того, позивач зазначає, що його стаж роботи на посаді судді безпідставно зменшено з 32 років 11 місяців 04 днів до 23 років 1 місяця 2 днів.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 19.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

10.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує з 22.06.2016 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону №2453. Так, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року №120/3732/20-а Головним управлінням проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, виходячи із заробітної плати зазначеної у довідці №05-27/106/2020.

Представник відповідача вказує, що питання визначення розрахунку розміру відсотків вирішується відповідно до положень частини 3 статті 142 Закону №1402, якими визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 має 23 роки 1 місяць 2 дня роботи на посаді судді, розмір довічного грошового утримання судді у відставці склав 56%.

Відтак, на переконання ГУ ПФУ у Вінницькій області при прийнятті оскаржуваного рішення останнє діяло в межах визначених законодавством, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

12.03.2021 до суду від ГУ ПФУ у Вінницькій області надійшло клопотання про зупинення провадження.

Ухвалою суду від 22.03.2020, на підставі пункту 5 частини другої статті 236 КАС України провадження у даній справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у справі № 380/5074/20 (Пз/9901/369/21).

Ухвалою суду від 23.12.2021 вирішено поновити провадження у справі №120/289/21-а.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 21.06.2016 № 41/2-07к, на підставі постанови Верховної Ради України від 19.04.2016 № 1120-VIII Про звільнення суддів звільнений з посади судді, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Щомісячне довічне грошове утримання позивачеві призначено з 22.06.2016 в розмірі 90% суддівської винагороди, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких судді України, які перебувають у відставці, мають право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання лише за умови проходження кваліфікаційного оцінювання або призначення судді за результатами конкурсу.

У зв`язку з цим, 28.02.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці. До заяви останній додав довідку Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 №05-27/106/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За результатами розгляду відповідної заяви, ГУ ПФУ у Вінницькій області рішенням від 06.03.2020 № 67 відмовило у здійсненні такого перерахунку посилаючись на те, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 будь-яких змін розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не відбувалося.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі № 120/3732/20-а визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 06.03.2020 № 67 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 №05-27/106/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача. Однак, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді хоча і враховано збільшений розмір суддівської винагороди вказаний у довідці від 27.02.2020 №05-27/106/2020, проте зменшено відсоткове значення розміру довічного грошового утримання із 90% до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (рішення № 66 від 26.10.2020).

На переконання позивача, рішення №66 від 26.10.2020 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% винагороди судді, виходячи зі стажу на посаді судді 23 роки 1 місяць 02 дні є протиправним, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон від 02.06.2016 № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII зі змінами.

У пунктах 15-17 вказаного рішення зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

З дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а, від 11.02.2020 у справі №200/3958/19-а та від 23.12.2020 у справі №240/8156/19 висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач, порушуючи питання виплати щомісячного грошового утримання судді у відставці, посилається на неправомірне визначення відсоткового значення такого грошового утримання. Так, ОСОБА_1 вважає, що грошове утримання має йому виплачуватись, виходячи з 90% від розміру суддівської винагороди працюючого судді.

Так, позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі, визначеному Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, зокрема, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Положеннями частини третьої статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, вказаною нормою запроваджено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, ніж той, з якого виходив позивач (а саме - за Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів").

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20 (провадження Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", наявне право (підстава) права (підстави) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

За позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах у постанові від 06.10.2021 у справі 380/5074/20 зазначено, що частина третя статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" неконституційною не визнавалась, а також вказана норма не вступає в колізію з іншими нормами законодавства.

Тобто, Верховний Суд у постанові від 06.10.2021 вказує, що при перерахунку довічного грошового утримання судді слід застосовувати норму закону, яка визначає суддівську вислугу і є чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, при здійсненні перерахунку позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідач повинен керуватися ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII.

Як зазначалося вище, позивачу відповідачем був проведений перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із грошового утриманні діючого судді на такій же посаді. Однак, при визначенні такого розміру, відповідач виходив з того, що стаж позивача на посаді судді становить - 23 років 1 місяць 2 дні, що призвело до протиправного зменшення утримання.

Положеннями ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Питання визначення стажу, який дає право на відставку, також регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ) від 15.12.1992 та Указом Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" №584/95 від 10.07.1995.

За змістом ч. 4 ст. 43 Закону №2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №2862-ХІІ "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів", до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу на посаді судді не менше 10 років.

В силу абз. 2 ст. 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" №584/95 від 10.07.1995 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до матеріалів справи, позивач у період з 01.09.1980 по 01.07.1985 навчався в Одеському державному університеті, що становить 4 роки 10 місяців 0 днів, у подальшом ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 23.07.1985 по 25.08.1987, що становить 2 роки 1 місяць 2 дні.

Відповідно до вищезазначених приписів законодавства такі періоди навчання та служби в Радянській Армії підлягають зарахуванню до стажу позивача на посаді судді, водночас, навчався в Одеському державному університеті підлягає зарахуванні у розмірі 2 роки 5 місяців 0 днів (половина).

З приводу наявності підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді роботу позивача на посаді помічника Вінницького прокурора та заступника Вінницького прокурора, суд зазначає наступне.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 23 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також робота на прокурорських посадах.

Відповідно до роз`яснення поняття «прокурор», яке міститься в ст. 56 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Відтак посади "помічника прокуратура" та "заступник прокурора" охоплюються поняттям «прокурор», враховуючи його визначення, яке міститься у ст. 56 Закону №1789-XII, тому наявні законних підстав для зарахування періоду роботи позивача з 30.12.1987 по 20.05.1993 до стажу, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.11.2019 у справі № 308/5911/17, від 12.12.2019 у справі №692/290/17, а також з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 30.11.2021 у справі №560/4856/21.

Також у матеріалах справи наявний розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до змісту якого позивачу враховано до стажу судді: навчання в Одеському державному університеті (2 роки 05 місяців 0 днів), служба в Радянській Армії (2 роки 0 місяців 15 днів), робота на посаді помічника Вінницького прокурора (5 років 04 місяці 20 днів).

Усього стаж роботи відповідно до цього розрахунку визначено в кількості 32 роки 11 місяців 04 дні.

Таким чином, не включення відповідачем до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи позивача на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби та роботи на прокурорських посадах і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Отже, відповідачем протиправно визначено, що при перерахунку пенсії позивача необхідно враховувати лише його стаж роботи на посаді судді в кількості - 23 років 01 місяць 2 дні та протиправно визначено, що загальний відсоток розрахунку пенсії від заробітку становить 56%.

Разом із тим, визначаючись із способом захисту порушених прав позивача, суд керується такими мотивами.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд, зокрема визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №66 від 26.10.2020 про перерахунок пенсії.

При дослідженні матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що відповідачем проведено перерахунок довічного грошового утримання та враховано довідку від 27.02.2020 № 05-27/106/2020, однак при цьому зменшено відсоткове значення розміру довічного грошового утримання із 90 % до 50%.

Позивачем до позовної заяви долучено документи - "перерахунок пенсії", у якому з-поміж іншого вказано номер рішення про перерахунок "66" та дату-час розрахунку - 20.10.2020 о 15:34 год.

Однак, судом не встановлено прийняття відповідачем рішення у формі окремого документа про зменшення відсоткового значення спірних виплат, яке б за формою та змістом відповідало загальним вимогам до індивідуального акту у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Більше того, задоволення позову в обраний позивачем спосіб призвело б до зупинення правових наслідків рішення відповідача, яке прийнято на виконання рішення суду від 31.08.2020 №120/3732/20-а, та за своїми наслідками відповідає матеріально - правовим інтересам позивача, адже при перерахунку довічного грошового утримання відповідачем враховано довідку Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 № 05-27/106/2020, що і було предметом розгляду у рамках справи № 120/3732/20-а.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтею 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань (далі - ЄСПЛ) щодо застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Тому суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; та, як наслідок, зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок і виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідки Вінницького апеляційного суду №05-27/106/2020 від 27.02.2020, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В той же час, положеннями частини 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, то на переконання суду з відповідача підлягає стягненню 454,00 грн., сплаченого позивачем судового збору, що є сумою пропорційною до обсягу задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 із урахуванням стажу його роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання 32 роки 11 місяців 04 дні, виходячи із 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 № 05-27/106/2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Рішення в повному обсязі сформовано: 23.12.2021.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна