Справа № 320/12540/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

22 грудня 2021 року м. Київ № 320/12540/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши матеріали в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними дій та визнання протиправними і скасування податкових-повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

до суду звернулась ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) в якому просить суд:

- визнати протиправними дії посадових та службових осіб ГУ ДПС у Київській області під час проведення перевірки ОСОБА_1 та складання акту перевірки №1820/10-36-09-00-10- від 16.02.2021;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області №4277/0901 від 16.03.2021 щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 17000,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області №4278/0901 від 16.03.2021 щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 17000,00 грн.

У зв`язку із невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою суду від 11.10.2021 позовна заява залишена без руху із наданням позивачеві строку для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали у визначений в ній спосіб.

Копія ухвали суду від 11.10.2021 була надіслана позивачеві засобами поштового зв`язку 30.10.2021 на адресу, вказану у позовній заяві - АДРЕСА_2 , та яка була отримана особисто позивачем 04.11.2021, що підтверджується у тому числі розпискою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за №121, що наявний у матеріалах справи.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ф. 119) надійшло до Київського окружного адміністративного суду 09.11.2021 та передано судді Панченко Н.Д. 22.12.2021, про що відділом Документального забезпечення і контролю суду складено акт від 22.12.2021.

Суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є, зокрема день вручення судового рішення під розписку.

Крім того зазначена ухвала суду про залишення позовної заяви без руху з 13.10.2021 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень і є загальнодоступною за посиланням https://reestr.court.gov.ua/Review/100242123.

Таким чином, враховуючи дату вручення позивачеві - 04.11.2021 копії ухвали суду від 11.10.2021, недоліки позовної заяви у відповідності до встановленого судом строку мали бути усунені позивачем не пізніше 09.11.2021.

21.12.2021 канцелярією Київського окружного адміністративного суду отримано заяву позивача від 21.12.2021 на ухвалу суду від 11.10.2021 про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, як вбачається із відомостей автоматизованої системи документообігу суду, вказана заява була подана до суду нарочно.

Отже, зважаючи на дату вручення позивачеві копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а саме 04.11.2021, та приймаючи до уваги встановлений судом п`ятиденний строк, протягом якого позивачем мали бути усунені недоліки позовної заяви у визначений судом спосіб - заява позивача від 21.12.2021 подана з пропуском встановленого строку.

Позивач не скористалась правом, передбаченим статтею 121 Кодексу адміністративного судочинства України щодо продовження встановленого судом строку на усунення недоліків, оскільки будь-яких клопотань, у тому числі на електронну адресу суду від позивача не надходило.

У поданій заяві позивач стверджує, що копію ухвали суду від 11.10.2021 не отримувала та ознайомилася з її змістом лише 20.12.2021 (враховуючи дату заяви - 21.12.2021) в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Однак, такі твердження позивача спростовуються наявними в матеріалах справами доказами, зокрема відомостями щодо відстеження поштового відправлення за №121, яким копія ухвали суду від 11.10.2021 була надіслана на адресу позивача, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, де містяться записи про одержання зазначеного відправлення позивачем.

Разом з цим, суд зазначає, що подана позивачем заява не містить будь-яких доказів на усунення недоліків позовної заяви у відповідності до вимог ухвали суду від 11.10.2021.

Так, у відповідності до вимог ухвали суду від 11.10.2021, недоліки позовної заяви мали бути усунені позивачем шляхом подання до суду: - належним чином засвідчених копій сторінок паспорта позивача; - уточненої позовної заяви із конкретизацією вимог немайнового характеру чи приведення прохальної частини позовної заяви у відповідність до вимог Кодексу адміністративного судочинства України; - належним чином завірених копій додатків до позовної заяви, у тому числі для суду і для відповідача; - доказів доплати судового збору за подання до Київського окружного адміністративного суду даного адміністративного позову на суму 908,00 грн.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд зокрема вказував на те, що в матеріалах справи відсутні належним чином завірені копії документа на посвідчення особи позивача та підтвердження її громадянства.

Відповідно, із посиланням на положення статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», судом зроблено висновок про необхідність встановлення у позивача адміністративної процесуальної правосуб`єктності при зверненні до суду з даним адміністративним позовом.

При цьому, суд зазначав, що позивачем до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого 30.10.2020 до останнього внесено запис за №001001688 про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, зважаючи на відсутність будь-яких належних документів в матеріалах справи на посвідчення особи позивача та її фактичного місця проживання (перебування), враховуючи не актуальність відомостей з ЄДР станом на час подання позовної заяви, встановлення дотримання позивачем в тому числі і правил територіальної підсудності при зверненні до суду також було неможливим.

Щодо заявлених позивачем вимог немайнового характеру та, відповідно, в частині сплаченого судового збору, суд вказував на те, що позивачем не конкретизовано, які дії та яких саме посадових осіб відповідача вона просить суд визнати протиправними, адже в силу вимог Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справі як суб`єкт владних повноважень може бути не лише орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, а їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Суд звертає увагу на те, що в силу положень статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд зобов`язаний вирішити публічно-правовий спір із належними його учасниками. Супутніми правозастосовними орієнтирами постають принципи верховенства права, юридичної визначеності згідно зі статтею 3, частиною першою статті 8 Конституції України; підпунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 N 15-рп/2004; рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Bellet v. France", "L. та V. проти Австрії", "S. L. проти Австрії", "Брумареску проти Румунії" (§ 61), "Голдер проти Сполученого Королівства", "Мушта проти України", "Пономарьов проти України" (§§ 47, 52), "Функе проти Франції". При цьому неналежним позивачем потрібно вважати особу, якій не належить відповідне право вимоги, а неналежним відповідачем - особу, що не повинна відповідати за адміністративним позовом.

При цьому, суд не в праві вирішувати за позивача який суб`єкт владних повноважень має відповідати за даним позовом, а також суд не може за власною ініціативи залучати до справи співвідповідача або іншого відповідача, оскільки відповідно до частини 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, таке право у суду виникає після надання позивачем відповідної згоди але після відкриття провадження у справі.

Також суд звертає увагу позивача на положення частини п`ятої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Union Alimentaria Sanders S. A. v. Spain" розтлумачено обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права. Диспозитивність прав учасників судового процесу та їхніх представників зумовлює заборону зловживання ними, зокрема, в аспекті "підривних" ("руйнівних") діянь із метою скасування прав і свобод (із урахуванням рішень Європейського суду з прав людини у справах "Engel and Others v. the Netherlands", "Lawless v. Ireland", "Michael Kuhnen v. Germany", "Preda and Dardari v. Italy", "Refah Partisi and Others v. Turkey", "Witzsch v. Germany", "Z'danoka v Latvia").

Також статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Водночас при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Однак, на переконання суду, шляхом викладу прохальної частини позовної заяви у відповідній редакції, позивачем фактично покладено на суд обов`язок щодо самостійного з`ясування належного відповідача в частині вимог немайнового характеру, його пошуку та пошуку ідентифікуючих ознак, визначення предмета спору і встановлення наявності порушеного права позивача, що суперечить приписам Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, вказуючи на вимоги статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України та ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України, Державної уніфікованої системи документації, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55 суд зазначав на тому, що подані разом із позовною заявою світлокопії документів не були завірені позивачем належним чином.

Так, в силу положень частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відтак, системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що позивач зобов`язаний надати до суду або оригінали або належним чином засвідчені копії документів (тобто має місце право вибору, альтернатива), водночас для інших учасників справи позивач надає лише копії доданих до позовної заяви документів (стаття 161 КАСУ), проте такі копії для набуття статусу належних та допустимих доказів повинні бути належним чином засвідчені, як то передбачено статтею 94 КАСУ.

Однак, як вбачається зі змісту поданої позивачем заяви на ухвалу суду від 11.10.2021, її наповнення зводиться лише до незгоди позивача з висновками суду про наявність недоліків позовної заяви, та містить твердження про відсутність останніх.

Відповідно, заява позивача від 21.12.2021 на ухвалу суду від 11.10.2021 не містить доказів на усунення недоліків позовної заяви у визначений судом спосіб.

Вартує уваги і той факт, що у своїй заяві, заперечуючи на вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивач виявляє неповагу до суду шляхом допущення використання висловлювань про "відсутність у судді здорового глузду", "придуманою суддею без законодавчого обґрунтування" підставою для залишення позову без руху, "спрямовані дії судді в інтересах відповідачів" та щодо "зазіхання з боку судді Панченко Н.Д." на майно позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2019 по справі №9901/34/19 зазначено, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2020 по справі №806/1943/18 міститься висновок зокрема про те, що використання учасниками судового процесу та їхніми представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадами (принципами) адміністративного судочинства, а також його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами і застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №314/1526/19.

Так, згідно приписів пункту 1 частини 4, частини 5 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, що визначений судом, та і сама заява, що надійшла з порушенням строку, встановленого судом, не містить жодних доказів усунення таких недоліків, а не надання позивачем доказів щодо наявності у нього відповідної правосуб`єктності (документів, що посвідчують підписанта - позивача), доказів реєстрації, позбавляє суд вирішити питання зокрема але не виключно щодо дотримання позивачем правил територіальної підсудності, суд вбачає наявність підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

Суд також звертає увагу на те, що згідно з приписами частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З огляду на зазначене та керуючись статтями 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними дій та визнання протиправними і скасування податкових-повідомлень рішень - повернути позивачеві разом із доданими до неї документами.

Повернути ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з Державного бюджету України сплачений за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 коп.) згідно квитанції від 15.09.2021 №39.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Панченко Н.Д.