Справа № 420/19384/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ), третя особа - Державна міграційна служба України (вул. Володимирівська, 9, м. Київ, 01001, ) про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа - Державна міграційна служба України в якому позивач просить:

визнати бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, щодо відмови в прийнятті документів для обміну бланку посвідки на постійне проживання, що не містить безконтактного електронного носія на посвідку нового зразка (з безконтактним електронним носієм) у зв`язку з її втратою - протиправною;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін та видачу громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 посвідки нового зразка (з безконтактним електронним носієм) замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.08.2010 року позивачу, на підставі рішення ВСГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області, було видано посвідку на постійне проживання в Україні, безстроково. В березні 2021 року позивач звернувся до правоохоронних органів з заявою про втрату посвідки на постійне проживання в Україні та в згодом йому було повідомлено про неможливість встановити місце знаходження посвідки. 05 квітня 2021 року позивач звернувся з передбаченим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 переліком документів до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області та просив видати йому нову посвідку, замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні в порядку, встановленому для її обміну. Натомість, працівники Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області категорично відмовились приймати документи обґрунтовуючи таку відмову відсутністю архівної справи відносно позивача. В подальшому, на адвокатські запити Головне управління просило позивача надати рішення про надання йому дозволу на імміграцію, оскільки в архіві управління відсутня особова справа ОСОБА_1 . Звернення позивача до Державної міграційної служби України позитивних результатів не надало. Таким чином, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки в позасудовому порядку здійснити обмін посвідки виявилось неможливим.

Ухвалою суду від 22.10.2021 року позовну заяву було прийнято до провадження та відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

20 грудня 2021 року до суду надійшов відзив Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому відповідач наголошує на тому, що позивач не звертався до нього з заявою встановленого зразка про обмін посвідки на постійне проживання, не надав до ГУДМС в Одеській області жодних документів, необхідних для обміну посвідки на постійне проживання, отже звернення до суду є передчасним. При неодноразових адвокатських зверненнях та запитах щодо переліку необхідних документів та місце знаходження копії рішення про надання дозволу на імміграцію, відповідачем було роз`яснено, що в архіві ГУ ДМС України в Одеській області відсутня особова справа ОСОБА_1 , а отже і відсутнє копія рішення про надання дозволу на імміграцію. ДМС України не є правонаступником Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, а створена як орган владних повноважень з тими ж функціями. Головним управлінням ДМС України в Одеській області не приймалось рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію (2010 року) та документування посвідкою на постійне проживання та взагалі основні завдання, функції та повноваження ГУ ДМС в Одеській області було визначено лише 06.04.2011 року. Враховуючи викладене, оскільки особова справа позивача до архіву ГУ ДМС в Одеській області не передавалась, підтвердити законність надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання на ім`я позивача не є можливим. Саме тому позивачу було рекомендовано надати необхідні документи відповідно до листа ГУ ДМС в Одеській області № 5100.5.3-8928/51.1-21 від 30.07.2021. Також відповідач зазначає, що суд не може приймати Рішення, яким накладати обов`язок на ГУ ДМС України в Одеській області діяти всупереч законодавству України, а саме здійснити обмін та видачу посвідки з безконтактним електронним носієм замість втраченої посвідки на постійне проживання. Отже, саме до дискреційних повноважень ГУ ДМС України в Одеській області належить вирішення питання щодо обміну та видачі посвідки з безконтактним електронним носієм замість втраченої посвідки на постійне проживання.

В той же день, 20.12.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшли письмові пояснення Державної міграційної служби України з приводу заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , зміст яких повністю відповідає змісту відзиву Головного управління ДМС України в Одеській області.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Ісламської Республіки Афганістан, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та 06.08.2010 року документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , виданої ВСГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області, безтерміново (далі - Посвідка). Копія вказаної Посвідки міститься в матеріалах справи.

18 березня 2021 року позивач звернувся із заявою по факту втрати посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 06.08.2010 року до відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області та отримав висновок стосовно його заяви в якому повідомлено, що прийнятими заходами встановити місце знаходження вищезазначеної посвідки не виявилося можливим.

Як зазначає позивач, 05 квітня 2021 року він звернувся з передбаченим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 переліком документів до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (далі - Управління) та просив видати йому нову посвідку, замість та посвідки на постійне проживання в Україні в порядку, встановленому для її обміну.

Разом з цим, як зазначає позивач працівники ГУ ДМС України в Одеській області категорично відмовились приймати документи, обґрунтовуючи таку відмову відсутністю архівної справи стосовно позивача.

26 липня 2021 року на адресу Головного управління ДМС України в Одеській області надійшов адвокатський запит представника позивача - адвоката Шуляк Руслана Валерійовича, в якому він зазначив, що в квітні 2021 року його клієнт звертався до Управління з приводу обміну бланку посвідки на постійне проживання, що не містить безконтактного електронного носія, на посвідку нового зразка у зв`язку з її втратою. Проте позивачу було безпідставно відмовлено навіть у прийомі документів через відсутність в архіві матеріалів справи відносно нього. Тому в направленому запиті адвокат Шуляк Р.В. просив відповідача роз`яснити правомірність відмови в прийнятті документів та повідомити які саме дії потрібно зробити та/або які документи надати для отримання посвідки нового зразка у зв`язку з втратою посвідки на постійне проживання.

30.07.2021 року Управління надало відповідь на адвокатський запит адвоката Шуляк Р.Г. в якому зазначено перелік документів необхідних для оформлення посвідки на постійне проживання у зв`язку з втратою та роз`яснило, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформлюється посвідка, та перевірку поданих нею документів. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС. Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надається іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу. У зв`язку із тим, що перевіркою за обліками архіву ГУ ДМС України в Одеській області фактичне місцезнаходження особової справи громадянина Афганістану ОСОБА_1 в архiвi ГУ ДМС України в Одеській області не встановлено, це унеможливлює здійснення вищезазначених заходів щодо ідентифікації особи та перевірки чинності дозволу на імміграцію іноземного громадянина. Тому заявнику рекомендовано надати до ГУ ДМС в Одеській області документи, які згідно із Законом України «Про імміграцію» підтверджують підстави для отримання ним дозволу на імміграцію, з метою формування дублікату особової справи та подальшого обміну посвідки на постійне проживання.

17 серпня 2021 року адвокат Шуляк Р.Г. звернувся до Управління з адвокатським запитом в якому, серед іншого, повідомляє, що рішення про надання дозволу на імміграцію у відношенні його клієнта приймалось саме територіальними органами ДМС, копія такого рішення позивачу не надавалась, а була видана лише посвідка на постійне проживання на підставі цього рішення, а отже не зрозуміло яким чином отримати та надати копію рішення для формування дублікату особової справи, якщо фактичне місцезнаходження особової справи громадянина Афганістану ОСОБА_1 в архіві ГУ ДМС України в Одеській області не встановлено. Тому адвокат просив відповідача повідомити де саме та яким чином можливо отримати копію рішення про надання дозволу на імміграцію та чи є дійсною Посвідка серії ОД № 13232 та чи є відомості про неї в електронному реєстрі.

27 серпня 2021 року відповідач надав відповідь в якій зазначив, що саме відділом ГІРФО ОМУ ГУ МВС України в Одеській області громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне проживання. В період з 2010 по 2011 роки відбулася ліквідація Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб як урядового органу державного управління та його структурних підрозділів на місцях з переданням функцій іншому знов створеному урядовому органу - Державній міграційній службі України. ГУ ДМС України в Одеській області не є правонаступником Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. На підставі вище вказаного, оскільки особова справа вказаного іноземця до архіву ГУ ДМС України в Одеській області не передавалась, тому підтвердити законність надання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання на його ім`я не є можливим. Рекомендовано громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 надати документи відповідно до листа ГУ ДМС України в Одеській області 5100.5.3-8928/51.1-21 від 30.07.2021.

08 вересня 2021 року адвокат позивача - Шуляк Р.Г. звернувся з запитом до Державної міграційної служби України щодо отримання копії рішення про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 та у разі відсутності такого рішення, повідомити де саме та яким чином можливо його отримати.

17 вересня 2021 року Державна міграційна служба України надала позивачу відповідь з зазначенням, що дозвіл на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 надавався вiддiлом ГІРФО ОМУ ГУ МВС України в Одеській області та те, що ДМС справи про оформлення дозволів на імміграцію іноземних громадян в Одеській області не передавалися, за отриманням копій запитуваних документів просять звернутися безпосередньо до Головного управління ДМС в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Згідно з пунктами 6, 17 частини першої статті 1 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

За змістом частини 15 статті 4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-ІІІ (далі - Закон №2491-ІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018 року. (далі - Порядок №321).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пунктом 7 Порядку № 321 встановлено, що обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання;

5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до пункту 40 Порядку № 321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Пунктом 41 Порядку визначено, що у разі коли обмін посвідки здійснюється у зв`язку із закінченням строку її дії або оформленням нової посвідки в разі втрати або викрадення, додатково подаються документи, зазначені у підпункті 4 пункту 32, пунктах 33 і 34 цього Порядку.

Пунктом 42 Порядку № 321 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Пунктами 36 і 37 цього Порядку визначено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «Аркан» або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.

У разі, коли дозвіл на імміграцію виданий одним територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, а документи для оформлення посвідки подані до іншого територіального органу/територіального підрозділу ДМС у зв`язку із зміною іноземцем або особою без громадянства місця проживання, чинність дозволу на імміграцію перевіряється шляхом надсилання відповідних запитів до місця видачі дозволу, відповідь на які надається протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особу без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів.

Відповідно до пункту 46 Порядку після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

У відповідності до пункту 62 Порядку № 321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Також Порядком № 321 визначені умови прийняття документів щодо обміну та видачі посвідки.

Так п. 20 Порядку №321, передбачено, що керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, визначає працівників, які виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет та видачі посвідки, і працівників, які виконують функції з оформлення посвідки (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення).

Керівник уповноваженого суб`єкта визначає осіб, які в межах повноважень, установлених законом, отримують доступ до інформаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, власником або розпорядником яких є ДМС, є матеріально відповідальними особами та виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет і видачі посвідки.

Відповідно до п. 21 Порядку №321, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 - 34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Як зазначає позивач, 05 квітня 2021 року він звернувся з передбаченим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 переліком документів до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області та просив видати йому нову посвідку, замість та посвідки на постійне проживання в Україні в порядку, встановленому для її обміну.

Також позивач зазначає, що працівники ГУ ДМС України в Одеській області категорично відмовились приймати документи, обґрунтовуючи таку відмову відсутністю архівної справи стосовно позивача.

В свою чергу відповідач заперечує факт звернення позивача з заявою про обмін посвідки на постійне проживання, як і заперечує факт надання до ГУДМС в Одеській області документів, необхідних для обміну посвідки на постійне проживання.

Відповідно до службової записки №5100.5.3/39402-21 від 09.12.2021 року, за обліками ГУДМС України в Одеській області значиться громадянин Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, особова справа № 276604 в архіві ГУДМС України в Одеській області відсутня. Іноземець до ГУДМС України в Одеській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання та з питання формування дублікату особової справи не звертався.

Суд звертає увагу, що при зверненні щодо обміну посвідки у зв`язку з її втратою, якщо за результатом такого звернення відмовлено в прийнятті документів, позивач має право отримати таку відмову у письмовій формі, що передбачено п. 21 Порядку 321.

За відсутності такої відмови суд позбавлений можливості встановити чи дійсно позивач звертався до відповідача щодо обміну посвідки у зв`язку з її втратою та надати оцінку обставинам щодо відмови в прийнятті документів для обміну бланку посвідки на постійне проживання, в контексті того що відповідач заперечує сам факт такого звернення.

При цьому позивачем не надано до суду інших доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з відповідними документами для обміну посвідки у зв`язку з її втратою.

Позивачем разом з позовною заявою надавались численні адвокатські запити та відповіді на них, які стосувались: надання роз`яснень щодо того які документи необхідно подавати з метою отримання нової посвідки у зв`язку з її втратою; повідомлення яким чином та де можливо отримати копію рішення про надання дозволу на імміграцію, чи є дійсною посвідка серії НОМЕР_2 та чи є про неї відомості в електронному реєстрі; надання копії рішення про надання дозволу на іміграцію.

Разом з цим суд зазначає, що вищезазначені звернення та відповіді на них не дають підстав суду дійти висновку що позивач звертався до відповідача з відповідними документами для обміну посвідки у зв`язку з її втратою та що у прийнятті таких документів відповідачем було відмовлено.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, щодо відмови в прийнятті документів для обміну бланку посвідки на постійне проживання, що не містить безконтактного електронного носія на посвідку нового зразка (з безконтактним електронним носієм) у зв`язку з її втратою, та, як наслідок, зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін та видачу громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 посвідки нового зразка (з безконтактним електронним носієм) замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ), третя особа - Державна міграційна служба України (вул. Володимирівська, 9, м. Київ, 01001, ) про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.