Справа № 640/13370/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ у місті Києві, відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у місті Києві від 16 березня 2021 року №6122-42847/Л-02/8-2600/21 у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії по заробітній платі працюючого народного депутата України на підставі Постанови Президії Верховної Ради Української РСР № 98-ХІІ від 01 серпня 1990 року «Про забезпечення і обслуговування Голови Верховної Ради Української РСР» у розмірі 70 відсотків заробітної плати Голови Верховної Ради України;

- зобов`язати ГУ ПФУ у місті Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без встановлення обмежень максимального розміру пенсії на підставі довідки (листа) Апарату Верховної Ради України № 15/13-2021/138240 (485785) від 22 квітня 2021 року та зняти обмеження і виплачувати без обмежень із збереженням нарахування пенсії на момент її призначення у розмірі 70 відсотків заробітної плати на підставі Постанови Президії Верховної Ради Української РСР № 98-ХІІ від 01 серпня 1990 року та 40 відсотків від прожиткового мінімуму із збереженням проценту нарахування індексації пенсії з виплатою різниці між розмірами перерахованої та виплачуваної пенсії за минулий час з 30 березня 2021 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ у місті Києві виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі недоотриману суму пенсії за період з 29 квітня 2016 року по 11 грудня 2018 року у розмірі 125 350,80 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що орган пенсійного фонду починаючи з 29.04.2016 здійснював нарахування та виплату йому пенсії у розмірі меншому ніж передбачено вимогами чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2021 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач, зокрема зазначає, що позивач перебуває на обліку в органах пенсійного фонду та отримує пенсію за віком, розмір якої розрахований відповідно до вимог Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

При цьому, підстави для застосування під час розрахунку розміру пенсії позивача інших нормативно-правових актів, зокрема тих, що передбачають особливий порядок розрахунку розміру пенсії народних депутатів, відсутні.

Додатково скаржник звертає увагу на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом, установлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас суд першої інстанції під час розгляду цієї справи зазначеного не врахував, у зв`язку із чим ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, у зв`язку із чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , з 29 квітня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до Розпорядження Президента України «Про довічне грошове, утримання, медичне, побутове, транспортне та інше обслуговування колишнього Голови Верховної Ради України ОСОБА_1 » від 17 травня 2006 року № 82/2006-рп, призначено колишньому Голові Верховної Ради України ОСОБА_1 довічне грошове утримання в розмірі місячного фонду оплати праці Голови Верховної Ради України.

Розпорядженням Президента України «Про зняття позначки «Опублікуванню не підлягає» та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Президента України» від 04 серпня 2014 р. № 977/2014-рп розпорядження від 17 травня 2006 року № 82/2006-рп визнано таким, що втратило чинність.

25 травня 2016 року, після призначення позивачу пенсії, рішенням комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Київській міській державній адміністрації, позивачу було встановлено підвищення за особливі заслуги перед Україною у розмірі 40 % від прожиткового мінімуму визначеного для осіб, які втратили працездатність.

Надалі, позивач неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, на що, останнім було надано відповіді від 24 березня 2020 року № 2600-0213-8/39697 та від 08 травня 2020 року № 2600-0213-8/56977 в яких пенсійним органом було зазначено, що пенсію ОСОБА_1 було обчислено з урахуванням страхового стажу 44 роки 3 місяці 15 днів та заробітної плати, визначеної за періоди з 01 липня 2000 року до 28 лютого 2019 року. Також, у вказаних листах було зазначено, що до призначеної позивачу пенсії було застосовано обмеження максимального розміру виплати, а саме до пенсії було встановлено доплату, після якої сума виплат не повинна перевищувати 15 000 грн.

08 лютого 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про здійснення перерахунку пенсії й виплати останньому перерахованої пенсії, відповідно до Постанови Президії Верховної Ради Української РСР № 98-ХІІ від 01 серпня 1990 року в розмірі 70 відсотків від окладу Голови Верховної Ради України та здійснювати відповідну індексацію.

Проте, листом від 16 березня 2021 року № 6122-42847/Л-02/8-2600/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві було відмовлено позивачу провести перерахунок пенсії по заробітній платі з огляду на відсутність законних підстав.

Також, вказаним вище листом зазначено: «…згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною» від 02.12.2009 № 1309 (в редакції чинній до 11.12.2018) було передбачено встановлення Героям України, Героям Соціалістичної Праці, Героям Радянського Союзу, повним кавалерам ордена Трудової Слави, повним кавалерам ордена Слави, особам, нагородженим чотирма і більше медалями «За відвагу» доплату до надбавки, яка встановлюється до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» або статті 9 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», для того, щоб розмір зазначеної надбавки становив 10 000 гривень.

Доплата виплачувалася, якщо розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, установлених законодавством), разом з одержуваною заробітною платою (доходом) не досягає 15000 гривень і після встановлення доплати сума таких виплат не повинна перевищувати вказаного розміру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2018 № 1020, яка набрала чинності з 11.12.2018, внесені зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2009 р. № 1309, виключивши в абзаці другому слова «разом з одержуваною заробітною платою (доходом)».

Порядок виплати зазначеної доплати встановлюється Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики.

У зв`язку з чим, Вам з 11.12.2018 пенсія виплачується в розмірі 15000,00 грн.»

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно виплачувалася пенсія позивачу у розмірі меншому ніж встановлено чинним законодавством, у зв`язку із чим наявні підстави для зобов`язання ПФУ у місті Києві виплатити недоотриману пенсію. Крім того, відповідач безпідставно відмовив у здійсненні перерахунку пенсії позивача, виходячи 70 відсотків заробітної плати Голови Верховної Ради України.

Спірні правовідносини по справі врегульовані Конституцією України, Законом №1058-IV, Законом України від 17.11.1992 №2790-XII «Про статус народного депутата України» (далі - Закон №2790-XII).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Як убачається з матеріалів справи, спір між позивачем та відповідачем виник з приводу правомірності дій пенсійного органу щодо:

- правомірності визначення розміру пенсії позивача без урахування положень частини 12 статті 20 Закону №2790-XII та Розпорядження Голови Верховної Ради України №1145 від 09.09.2005 «Про оплату праці народних депутатів України;

- правомірності визначення розміру пенсії позивача з урахуванням надбавки за звання Героя України;

- правомірності відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивача на підставі довідки Апарату Верховної Ради України від 22.04.2021 №15/13-2021/138240(485785);

- правомірності визначення розміру пенсії без врахування абзацу 3 частини шостої статті 20 Закону №2790-XII;

- правомірності визначення розміру пенсії без врахування положень постанови Президії Верховної Ради Української РСР «Про забезпечення і обслуговування Голови Верховної Ради Української РСР».

Визначаючись щодо наявності правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог, колегія суддів ураховує наступне.

Статус (права, обов`язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначені Законом №2790-XII.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону №2790-XII (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) після досягнення чоловіками 62 років і жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 60 відсотків суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Нарахування пенсії здійснюється із суми заробітної плати, що складається з посадового окладу з урахуванням усіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії.

Водночас згідно з пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ Закону №213-VIII щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнятий не був, у зв`язку із чим з указаної дати втратили чинність, зокрема норми Закону України «Про статус народного депутата України» щодо права народних депутатів України на пенсійне забезпечення і відповідно пенсії за цим законом не призначаються.

Припис пункту 5 розділу ІІІ Закону №213-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2020 №5-р(ІІ)/2020).

У пункті 2 резолютивної частини цього рішення зазначено, що визнаний неконституційним пункт 5 розділу ІІІ Закону №213-VIII втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.

Згідно з положеннями Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Такий порядок пенсійного забезпечення народних депутатів зберігається і на момент розгляду цієї справи.

Аналіз вказаного нормативно-правового регулювання свідчить про те, що з 01.06.2015 були скасовані норми Закону України «Про статус народного депутата України» щодо пенсійного забезпечення народного депутата.

Колегія суддів звертає увагу, що не зважаючи на те, що з 18.06.2020 пункт 5 розділу ІІІ Закону №213-VIII втратив чинність, народні депутати не отримали право на отримання пенсії у розмірі 60% суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата, оскільки з 11.11.2017 пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Як убачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у місті Києві з 29.04.2016 та отримує пенсію за віком, призначену саме відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки пенсія позивачу призначена вже після скасування норм Закону №2790-XII щодо пенсійного забезпечення народних депутатів, така пенсія була призначена у розмірі та на умовах, визначених відповідно до Закону №1058-IV.

З огляду на що підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону №2790-XII в частині визначення розміру пенсії та умов її виплати відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині виплати позивачу пенсії без обмеження її максимального розміру, суд першої інстанції посилався на положення абзацу 3 частини шостої та абзацу 11 частини дванадцятої статті 20 Закону №2790-XII.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Абзац 3 частини шостої статті 20 Закону №2790-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прямо передбачав, що пенсія без обмеження граничного розміру, обчислюється із суми заробітної плати працюючого народного депутата лише для народних депутатів, які під час строку їх депутатських повноважень досягли віку або вислуги років, установлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Усім іншим народним депутатам пенсія призначалася відповідно до частини дванадцятої статті 20 Закону №2790-XII.

Отже, норма абзацу 3 частини шостої статті 20 Закону №2790-XII, з огляду на встановлені обставини справи не може бути застосована до позивача.

Також, до 01.01.2015 абзац 11 частини дванадцятої статті 20 Закону №2790-XII передбачав, що у разі зміни розміру заробітної плати працюючим народним депутатам відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється з усієї суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючих народних депутатів з дня виникнення права на перерахунок пенсій без обмеження граничного розміру пенсії.

За редакцією Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ абзац 11 частини дванадцятої статті 20 Закону №2790-XII - Умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначається Кабінетом Міністрів України.

З 01.10.2017 статтю 20 Закону №2790-XII викладено у новій редакції згідно із Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Таким чином, на момент призначення позивачу пенсії умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначалися Кабінетом Міністрів України.

З цього ж приводу не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу на підставі довідки (листа) Апарату Верховної Ради України № 15/13-2021/138240 (485785) від 22 квітня 2021 року.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію у відповідному розмірі, а також зобов`язати орган Пенсійного фонду здійснювати такі виплати в подальшому і без обмеження їх максимального розміру ґрунтувалися на висновках про недотримання відповідачем норм Закону №2790-XII в частині регулювання пенсійного забезпечення народного депутата.

Однак, як установлено за результатами апеляційного розгляду цієї справи, пенсія позивачу призначена 29.04.2016, тобто вже після скасування з 01.06.2015 Законом №213-VIII положень Закону №2790-XII в частині регулювання пенсійного забезпечення народних депутатів.

Пенсія за віком позивачу призначена відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із чим визначення її розміру та умов виплати, перерахунку, зокрема і в частині виплати пенсії без обмежень, регулюється саме цим законом та іншими законодавчими актами щодо пенсійного забезпечення пенсій, призначених на підставі Закону №1058-IV.

У такому випадку, посилання суду першої інстанції на норми Закону №2790-XII і відповідні висновки з приводу порушення цих норм відповідачем під час виплати позивачу пенсії є необґрунтованими.

Ураховуючи зазначене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу на умовах передбачених Законом №2790-XII.

Визначаючись щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію у розмірі 70 відсотків заробітної плати на підставі Постанови Президії Верховної Ради Української РСР № 98-ХІІ від 01 серпня 1990 року, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Пунктом 2 постанови Президії Верховної Ради Української РСР «Про забезпечення і обслуговування Голови Верховної Ради Української РСР» передбачено, що при припиненні повноважень Голові Верховної Ради Української РСР довічно: встановлюється пенсія в розмірі 70 процентів посадового окладу.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 №1427-XII проголошено, що з 24.08.1991 Україна є незалежною демократичною державою. З моменту проголошення незалежності чинними на території України є тільки її Конституція, закони, постанови Уряду та інші акти законодавства республіки.

За змістом частини шостої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

23 грудня 1992 року набув чинності Закон України «Про статус народного депутата України» (Закон №2790-XII).

Частиною сімнадцятою статті 32 Закону №2790-XII було визначено, що при досягненні пенсійного віку колишньому депутату призначається пенсія, яка становить 80 процентів місячного окладу, встановленого на той час для працюючого народного депутата України. За ним зберігаються медичне обслуговування, забезпечення путівками для лікування, що було встановлено на той час для народних депутатів України.

Відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ частина 12 статті 20 передбачала, що після досягнення чоловіками 62 років і жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 60 відсотків суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Нарахування пенсії здійснюється із суми заробітної плати, що складається з посадового окладу з урахуванням усіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV) установлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За змістом пункту 13 розділу XV «Перехідні положення» Закону №1058-IV у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що з моменту проголошення незалежності нормативно-правове регулювання пенсійного забезпечення в Україні здійснюється відповідно до прийнятих Верховною Радою України законів, зокрема Законів №1058-IV та №2790-XII, якими встановлено вичерпний перелік видів пенсій, які можуть призначатися відповідним особами.

Оскільки чинним пенсійним законодавством не передбачено виплати пенсії, передбаченої Постановою Президії Верховної Ради Української РСР № 98-ХІІ від 01 серпня 1990 року «Про забезпечення і обслуговування Голови Верховної Ради Української РСР» у розмірі 70 відсотків заробітної плати Голови Верховної Ради України, то положення вказаної постанови не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, позовні вимоги з цього приводу задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі недоотриману суму пенсії за період з 29 квітня 2016 року по 11 грудня 2018 року у розмірі 125350,80 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 29.04.2016 (дати призначення пенсії) позивачу виплачувалася пенсія у розмірі, меншому ніж передбачено постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною» від 02 грудня 2009 року.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачу з 09 грудня 2004 року було присвоєно звання Герой України.

29 квітня 2016 року позивачу призначена пенсія за віком і саме з цього моменту на переконання суду першої інстанції її розмір разом з максимальною надбавкою за особливі заслуги перед Батьківщиною повинен був становити 15000 грн.

Водночас, як установлено судом першої інстанції ГУ ПФУ в місті Києві почало нараховувати позивачу доплату до надбавки на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною» лише з 11 грудня 2018 року.

На момент призначення позивачу пенсії постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною» від 02 грудня 2009 року №1309 було передбачено, що Героям України, Героям Соціалістичної Праці, Героям Радянського Союзу, повним кавалерам ордена Трудової Слави, повним кавалерам ордена Слави, особам, нагородженим чотирма і більше медалями «За відвагу» доплату до надбавки, яка встановлюється до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» або статті 9 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», для того, щоб розмір зазначеної надбавки становив 10000 гривень.

Доплата виплачувалася, якщо розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, установлених законодавством), разом з одержуваною заробітною платою (доходом) не досягає 15000 гривень і після встановлення доплати сума таких виплат не повинна перевищувати вказаного розміру.

Отже, у редакції вказаної постанови, станом на час призначення позивачу пенсії, доплата до надбавки за звання Героя України виплачувалася, у такий спосіб, щоб розмір пенсії разом із заробітною платою та цією надбавкою в сукупності не перевищував 15000 гривень.

Тобто, така надбавка виплачувалася у розмірі різниці між отримуваною особою пенсією, заробітною платою та максимальною сумою таких виплат у сукупності, яка неповинна була перевищувати 15000 грн.

Відповідно до змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2018 №1020 до абзацу другого пункту 1:

Доплата виплачується, якщо розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, установлених законодавством), не досягає 15000 гривень і після встановлення доплати сума таких виплат не повинна перевищувати вказаного розміру.

Тобто, в абзаці другому виключено слова «разом з одержуваною заробітною платою (доходом)».

Таким чином, саме з 11.12.2018 - моменту набрання чинності змінами до постанови від 02 грудня 2009 року №1309 відповідна доплата до надбавки виплачується без урахування отримуваного особою розміру заробітної плати (доходу).

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що згідно з довідкою від 21.04.2021 №20-19/377 позивач у період з 04.12.2014 по 29.08.2019 працював на посаді члена Комітету Верховної Ради України з питань науки і освіти та отримував заробітну плату.

Саме це цей факт і було враховано органом Пенсійного фонду при виплаті позивачу доплати до надбавки за особливі заслуги перед Батьківщиною.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; а підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1 частини другої статті 2 КАС України).

За таких обставин, відповідач, розпочавши виплачувати позивачу вказану надбавку у її максимальному розмірі починаючи лише з 11.12.2018 діяв на підставі та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

У такому разі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій відповідача з цього приводу, та як наслідок ухвалив необґрунтоване та незаконне рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас суд першої інстанції під час розгляду цієї справи вказаного дотримався не в повній мірі, оскільки задоволення позовних вимог ґрунтувалося на невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

За правилами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини другої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Ураховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко