Справа № 640/15022/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації щодо невиплати позивачу державної соціальної допомоги на особу з інвалідністю з дитинства за період з 21 липня 2005 року по 6 грудня 2017 року;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації виплатити позивачу державну соціальну допомогу на особу з інвалідністю з дитинства за період з 21 липня 2005 року по 6 грудня 2017 року, виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не виплачувалась позивачу державна соціальна допомога по інвалідності з 21.07.2005 (дата встановлення інвалідності).

Позивач вважає, що у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» така допомога повинна була бути призначена не з дня звернення, а з дня встановлення відповідної групи інвалідності, а саме з 21.07.2005.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з вини відповідача він недоотримав належну за законом державну соціальну допомогу за період з 21 липня 2005 року по 06 грудня 2017 року.

На думку позивача, оскільки державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства 2 групи призначається у розмірі 80 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, втім відповідачем не було виплачено кошти у належному розмірі.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2005 позивачу встановлено безстроково другу групу інвалідності з дитинства, що посвідчується довідкою МСЕК Серії №КА-1 №009958.

У відповідності до довідки Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.02.2020 №09-10/451 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Оболонського району м. Києва та йому відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та з 06.12.2017 йому довічно призначено допомогу, як особі з інвалідністю з дитинства 2 групи.

10 березня 2020 року позивач звернувся з відповідною заявою, в якій просив прийняти рішення про виплату йому недоотриманої державної соціальної допомоги особи з інвалідністю з дитинства.

Листом від 30.03.2020 №1522/5969 Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило, що відповідна допомога призначена у відповідності до вимог чинного законодавства з дня звернення за її отриманням.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати допомоги у належному розмірі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації призначаючи позивачу державну соціальну допомогу як особі з інвалідністю діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги є необгрунтованними та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (далі - Закон № 2109-III) гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Відповідно до частини першої-п`ятої вказаного Закону право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, визначається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», призначається за вибором осіб з інвалідністю з дитинства (законних представників осіб з інвалідністю з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей з інвалідністю) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

При цьому, якщо особа з інвалідністю з дитинства або дитина з інвалідністю має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю») і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.

Так, у відповідності до частини першої статті 4 Закону № 2109-III державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Згідно із частинами першою, третьою, шостою та сьомою статті 8 Закону № 2109-III заява про призначення державної соціальної допомоги подається особою з інвалідністю з дитинства до місцевої державної адміністрації за місцем проживання.

До заяви про призначення державної соціальної допомоги повинні бути додані документи про вік і місце проживання особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю, документи про місце проживання батьків, усиновителів, опікуна або піклувальника, який подав заяву, а також довідка медико-соціальної експертизи або медичний висновок, видані у встановленому порядку.

Місцева державна адміністрація, яка прийняла заяву про призначення державної соціальної допомоги, видає заявнику розписку про прийом заяви та доданих до неї документів із зазначенням дати прийому заяви.

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому заяви з усіма необхідними документами.

Як встановлено частинами восьмою-дев`ятою статті 8 цього ж Закону, якщо заява про призначення державної соціальної допомоги надсилається поштою і при цьому подаються також всі необхідні документи, то днем звернення за державною соціальною допомогою вважається дата, вказана в поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У тих випадках, коли до заяви додані не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи повинні бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше 3-х місяців з дня одержання повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому або відправлення заяви про призначення такої допомоги.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що за загальним правилом днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому заяви з усіма необхідними документами.

При цьому, спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 30 квітня 2002 року №226/293/169, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 травня 2002 року за №466/6754, затверджено Порядок надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю (далі - Порядок №226/293/169).

Згідно підпункту 1.1 Порядку №226/293/169 визначено, що цей документ розроблений відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» і визначає умови призначення та порядок надання і виплати: державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю віком до 18 років; надбавок на догляд за особами з інвалідністю з дитинства та дітьми з інвалідністю віком до 18 років.

Пунктом 2.5 даного Порядку визначено, що державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день приймання структурним підрозділом з питань соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

Якщо заява про призначення державної соціальної допомоги надсилається поштою і при цьому подаються також всі необхідні документи, то днем звернення за державною соціальною допомогою вважається дата, вказана в поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, вищевикладені норми свідчать про те, що вказана допомога призначається особам з моменту звернення за її призначенням, а не з моменту встановлення групи інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.12.2017 за призначенням державної соціальної допомоги, як особі з інвалідністю з дитинства 2 групи відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

Відтак, Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, призначаючи таку допомогу саме з 06.12.2017 діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, тому твердження позивача про необхідність призначення державної соціальної допомоги саме з 21.07.2005 не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук