Справа № 280/10868/21
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

23 грудня 2021 року Справа № 280/10868/21 Провадження: м. Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Жанни Миколаївни, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоуспенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Новоуспенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач, з врахуванням уточнених вимог, просить суд:

відповідно до норм Конституції України задовольнити позовні вимоги в повному обсязі на підставі представлених суду фактів належних допустимих та відносних письмових доказів, визнати відповідь-відмову від 01.11.2021 за №2192 позивача отриману від відповідача неналежну відповідь у вигляді листа «Про надання відповіді» (стосовно земельних ділянок площею 105,1723 га - кадастровий номер :01:005:0001; 102,559 га - кадастровий номер :01:006:0001; 104,6486 га - кадастровий номер :01:007:0001) протиправною, протизаконною, яка не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України така, що ущемляє основоположні права на отримання простого легітимного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у користування оспорюваних земельних ділянок загальною площею 312,3799 га, гарантованих Конституцією України;

на подане позивачем клопотання №369-Т від 10.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаних земельних ділянок комунальної форми власності з цільовим призначенням 01 у користування орієнтовною площею 105,1723 га кадастровий номер :01:005:0001; 102,559 га кадастровий номер :01:006:0001; 104,6486 га кадастровий номер :01:007:0001 терміном на 50 років з платою за землю у розмірі земельного податку як основний засіб для товарного сільськогосподарського виробництва, виділити одним єдиним масивом 312,3799 га. Місце розташування земельних ділянок: Запорізька область, Веселівський район, с. Запорізька сільська рада, за межами населеного пункту (нині Мелітопольський район, с.Новоуспенівка);

визнати судом на підставі Конституції України відсутність таких підстав, передбачених ст.118 ч.7 Земельного кодексу України для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаних земельних ділянок комунальної форми власності з цільовим призначенням 01 у користування орієнтовною площею 105,1723 га кадастровий номер :01:005:0001; 102,559 га кадастровий номер :01:006:0001; 104,6486 га кадастровий номер :01:007:0001 терміном на 50 років з платою за землю у розмірі земельного податку як основний засіб для товарного сільськогосподарського виробництва, виділити одним єдиним масивом 312,3799 га за рахунок земельної ділянки 332,1 га держ Акт НОМЕР_1 ;

зобов`язати відповідача скасувати лист від 01.11.2021 за №2192 та прийняти нове рішення, яке відповідає вимогам закону надати дозвіл на розробку проектів землеустрою в силу відсутності підстав відмови, передбачених ст.118 Земельного кодексу України щодо відведення бажаних земельних ділянок комунальної форми власності з цільовим призначенням 01 у користування орієнтовною площею 105,1723 га кадастровий номер :01:005:0001; 102,559 га кадастровий номер :01:006:0001; 104,6486 га кадастровий номер :01:007:0001 у користування терміном 50 років з платою за землю у розмірі земельного податку як основний засіб для товарного сільськогосподарського виробництва, виділити одним єдиним масивом 312,3799 га, відповідно до закону, позивачу.

Ухвалою суду від 29.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику/повідомлення сторін.

Від відповідача 21.12.2021 надійшов відзив по суті позовних вимог, з тексту якого вбачається, що відповідач позовних вимог не визнає та просить відмовити в задоволені в повному обсязі. Також, відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі в справі третьої особи, оскільки вирішення спору може вплинути на майнові інтереси КСП «Прогрес».

21.12.2021 клопотанням про закриття провадження у справі, відповідачем поставлено на вирішення суду питання щодо юрисдикції даної справи. Так, відповідачем зазначено, що у даному випадку, спір стосується відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Позивач має майновий інтерес щодо конкретного об`єкта нерухомого майна земельних ділянок. Тобто, спір є приватно-правовим та має розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства через наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «судом, встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.3 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських або цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З огляду на наведені вище нормативні положення не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та юридичною чи фізичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Судом із матеріалів справи встановлено, що запитувані позивачем земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:0001 (105,2723га), :01:006:0001 (102,5590га), :01:007:0001 (104,6486га) входить до земельної ділянки, щодо якої виданий Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Прогрес» 1-ЗП №001209. Також, відповідач зазначає, що підтвердженням права постійного користування за КСП «Прогре» вищевказаними земельними ділянками є наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області №8-2303/15-18-СГ від 21.12.2018 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» додатком до наказу від 21.12.2018 №8-2303/15-18-СГ. Так, в грфі «Відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку» зазначено «Державний акт на право постійного користування землею серія 1-ЗП №001209, КСП «Прогрес».

Відповідно до інформації Публічної кадастрової карти, тип власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0089 не визначений.

За правилами частини першої статті 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами частини першої статті 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Відповідно до частини п`ятої статті 25 Земельного кодексу України особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Пунктом 16 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Як зазначено судом, запитувані земельні ділянки входять до меж земельної ділянки, щодо якої виданий Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Прогрес».

В той же час, у суду відсутні докази того, що позивач є членом КСП «Прогрес».

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV.

У статті 1 названого Закону визначено осіб, які мають право на земельну частку (пай), зокрема:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

В той же час, у суду відсутні докази того, що позивач відноситься до перелічених осіб.

Таким чином, колишні члени КСП «Прогрес» та їх спадкоємці мають право на земельну частку (пай) земельної ділянки, на яку виданий Державний акт на право колективної власності.

Наявність Державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП «Прогрес», унеможливлює вирішення спору у порядку адміністративного судочинства. Вказаний спір стосується прав і інтересів третіх осіб - колишніх членів КСП «Прогрес».

Також, цей спір не може бути вирішено в порядку адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на земельні ділянки.

З огляду на викладене суд, ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад, дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року № 809/1946/15.

Отже, у цій справі існує спір про право на земельну ділянку, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правової природи спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відтак, спір у цій справі не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, оскільки відносини у спірній ситуації носять приватно-правовий характер.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На виконання вказаного припису, суд роз`яснює позивачу, що справа відноситься до юрисдикції місцевого загального суду у порядку ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 241-243, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 280/10868/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоуспенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії закрити.

Роз`яснити позивачу, що на підставі ч. 2 ст. 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 23.12.2021.

Суддя Ж.М. Чернова