Справа № 640/23142/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 640/23142/19

адміністративне провадження № К/9901/45575/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів -Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року у справі №640/23142/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії щодо поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо непризначення на посаду та звільнення з військової служби полковника юстиції ОСОБА_1 за підпунктом «г» (у зв`язку із скорочення штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в запас;

- визнати протиправними і скасувати накази Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23 жовтня 2019 року №1072-ос «Про особовий склад» в частині, що стосується звільнення з військової служби у запас полковника юстиції ОСОБА_1 (П-003816) та від 31 жовтня 2019 року №1101-ос «Про особовий склад» в частині виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення полковника юстиції ОСОБА_1 (П-003816);

- поновити полковника юстиції ОСОБА_1 (П-003816) з 1 листопада 2019 року на військовій службі у Державній прикордонній службі України та на посаді директора департаменту юридичного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України;

- стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 листопада 2019 року до дня фактичного поновлення на службі;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України подати до суду звіт про виконання рішення суду в установлений судом термін з моменту його виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовано наказ Голови Державної прикордонної служби України від 23 жовтня 2019 року №1072-ос «Про особовий склад»;

- визнано протиправним і скасовано наказ Голови Державної прикордонної служби України від 31 жовтня 2019 року №1101-ос «Про особовий склад»;

- поновлено ОСОБА_1 з 1 листопада 2019 року на військовій службі у Державній прикордонній службі України;

- стягнуто з Адміністрації Державної прикордонної служби України (03121, м.Київ, вул.Володимирська, 26, ) на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі: 716 939 (сімсот шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 84 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі в Адміністрації Державної прикордонної служби України допущено до негайного виконання.

Рішення в частині стягнення з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що становить 35 433,60 грн (тридцять п`ять тисяч чотириста тридцять три гривні 60 коп) допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовано наказ Голови Державної прикордонної служби України від 23 жовтня 2019 року №1072-ос «Про особовий склад» в частині, що стосується звільнення з військової служби в запас полковника юстиції ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним і скасовано наказ Голови Державної прикордонної служби України від 31 жовтня 2019 року №1101-ос «Про особовий склад» в частині виключенні зі списків особового складу та всіх інших видів забезпечення полковника юстиції ОСОБА_1 ;

- поновлено ОСОБА_1 з 1 листопада 2019 року на військовій службі у Державній прикордонній службі України на посаді директора департаменту юридичного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України;

- стягнуто з Адміністрації Державної прикордонної служби України (03121, м. Київ, вул. Володимирська, 26, ) на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі: 716 939 (сімсот шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 84 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі в Адміністрації Державної прикордонної служби України допущено до негайного виконання.

Рішення в частині стягнення з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що становить 35 433,60 грн (тридцять п`ять тисяч чотириста тридцять три гривні 60 коп) допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 9 грудня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, справа №640/23142/19 була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки із зазначенням, одночасно, належного їх обґрунтування у поєднанні з обставинами справи.

За таких обставин, оскільки пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судових рішень, що не підлягають касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї правової норми, відповідачем таких винятків не зазначено, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Одночасно, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року у справі №640/23142/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії щодо поновлення на посаді.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………

Н.М. Мартинюк

А.Г. Загороднюк

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду