Справа № 640/21383/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича, Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Людмили Олегівни про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М., Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О., в якому просив:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Телявського А.М. щодо арешту коштів ОСОБА_1 , що надходять на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України»;

- зобов`язати приватного виконавця Телявського А.М. та/або приватного виконавця Лановенко Л.О. вчинити дії щодо зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року позов задоволено частково, зобов`язано приватного виконавця Телявського А.М. та/або приватного виконавця Лановенко Л.О. вчинити дії щодо зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Телявський А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд здійснив розгляд справи без повідомлення скаржника про дату час та місце судового розгляду. Також апелянт зазначає, що рахунок позивача, на який було накладено арешт, є звичайним поточним рахунком, який не належить до рахунків за спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на які заборонено.

Позивач своїм правом на подання відзиву не скористався. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що відповідач наклав арешт на рахунок в банку, призначений для отримання військової пенсії та пільг на оплату комунальних послуг, а тому відповідачі мають зняти з нього арешт, який накладено безпідставно.

Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О. відзив на апеляційну скаргу не подавала. Будь-які її письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В силу положень ч.1 ст.311 КАС України, беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця Телявського А.М. перебуває виконавче провадження №65038923 з примусового виконання виконавчого напису №3172 від 09.09.2020 року, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» заборгованості у розмірі 396828,92 грн та 02 квітня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження, за виконавчим написом нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франквської області Личук Т.В. № 3172 від 09.09.2020 року (а.с.23-24).

В подальшому, 02.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №65038923, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.25).

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 07.07.2021 про зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.10-11), у відповідь на яку, приватний виконавець Лановенко Л.О. (відповідно до договору №1 від 22.06.2021 року тимчасово заміщує Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. у відповідності до ст. 42 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів") повідомила, що саме банк має повернути постанову про накладення арешту, якщо рахунок має спеціальний режим використання, в той час, як АТ «Ощадбанк» прийняв постанову про арешт коштів боржника, тобто рахунок позивача не належить до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом (а.с.27).

Вважаючи протиправною відмову у знятті арешту з його рахунку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов висновку, що на рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України», надходять пенсійні виплати та доказів отримання позивачем на вказаний рахунок інших виплат матеріали справи не містять, що свідчить про наявність підстав для зняття арешту, накладеного на вказаний рахунок.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч.1 ст.5 наведеного Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч.1 ст.3 наведеного Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч.1 ст.26 вказаного Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.13 наведеного Закону передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника кошів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Розмір відрахувань із пенсії визначено статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір відрахувань із пенсії встановлюється у постанові виконавця про звернення стягнення на пенсію (розділ Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5).

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Зі змісту наведених норм права слідує, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) та від 10 червня 2021 року у справі №520/4794/2020 (провадження №К/9901/18373/20).

Звернення стягнення на пенсію має здійснюватись виконавцем у відповідності до положень статей 68-70 Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів, не повинно унеможливлювати своєчасну виплату боржнику пенсії.

Накладаючи арешт на грошові кошти позивача, в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, приватний виконавець у постанові від 02.04.2021 ВП №65038923 зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Отже, приватним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №755/14912/19, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що після надходження постанови приватного виконавця від 02.04.2021 ВП №65038923 про арешт коштів боржника до АТ «Ощадбанк» останнім було встановлено цільове призначення рахунку та повернуто вказану постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

В той же час, згідно з довідкою АТ «Ощадбанк» від 21.07.2021 (а.с.8) картковий рахунок № НОМЕР_1 ПЕНСІЙНИЙ «АРСЕНАЛ», відкритий в АТ «Ощадбанк» для зарахування виключно пенсійних виплат та безготівкове зарахування на рахунок субсидії/пільги у гривні, міжнародної платіжної системи MasterCard.

Отже, незважаючи на спеціальний цільовий режим використання карткового рахунку позивача № НОМЕР_1 , АТ «Ощадбанк», не повернув постанову від 02.04.2021 ВП №65038923 про арешт коштів боржника в частині наведеного рахунку та заблокував вказаний рахунок внаслідок накладеного арешту.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності з боку відповідачів протиправних дій в частині накладення арешту на рахунки позивача у банках, однак, з метою відновлення права позивача на отримання пенсійних виплат і забезпечення дотримання положень 46 Конституції України, беручи до уваги наявність підстав для зняття арешту із карткового рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Ощадбанк», з огляду на цільове використання вказаного рахунку для зарахування виключно пенсійних виплат та субсидії/пільги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо зняття арешту з вказаного рахунку.

Щодо посилань скаржника на п.3 ч.3 ст.317 КАС України, то відповідно до вказаної норми порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів враховує, що суд першої інстанції, здійснюючи направлення на електронну пошту позивача копії ухвали від 10.08.2021 про відкриття провадження у справі, невірно вказав адресу електронної пошти останнього, яка була невірно зазначена позивачем в позовній заяві, а саме , в той час, як з відкритих джерел в мережі інтернет та наявної в матеріалах справи копії листа від 14.05.2021 №3472 (а.с.20) вбачається, що вірною електронною адресою Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М. є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В той же час, справа в суді першої інстанції розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, у зв`язку з чим положення п.3 ч.3 ст.317 КАС України в даному випадку застосуванню не підлягають.

При цьому, пояснення Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М., викладені в апеляційній скарзі, були досліджені судом апеляційної інстанції у розрізі спірних правовідносин, із наданням відповідної оцінки та вони не спростували висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 22 грудня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма