Справа № 360/7480/21
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/7480/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2021 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач 09.06.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З урахуванням екстериторіальності заява позивача від 09.06.2021 була розподілена на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Проте, відповідач рішенням про відмову у призначенні пенсії від 16.06.2021 № 91 (далі - Рішення від 16.06.2021) відмовив за заявою від 09.06.2021 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу та відсутності документів, які б підтверджували пільговий характер роботи.

Так, відповідно до рішення від 16.06.2021 страховий стаж позивача становить 16 років 08 місяців 18 днів при необхідних для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 не менше 25 років, а за відсутності стажу роботи пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку не менше 21 року страхового стажу. Відповідачем до страхового стажу не зарахований період роботи з 23.05.1994 року по 01.12.1996 рік, оскільки на звільненні печатка СРСР та порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок, та період роботи в Російській Федерації починаючи з 2004 року, оскільки необхідне підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів Російської Федерації (внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації). Крім того, відповідач в рішенні від 16.06.2021 зазначив, що він не має можливості зарахувати пільговий стаж, оскільки відсутні пільгова довідка та накази про атестацію робочих місць.

Зазначену відмову відповідача позивач вважає необґрунтованою та безпідставною, а рішення відповідача таким, що підлягає скасуванню з причини порушення права на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Враховуючи вищенаведене позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.06.2021 № 91 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити з 09.06.2021 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 23.05.1994 по 01.12.1996 на шахті «Ломоватська» та з 03.03.1999 по 28.08.2012 в ТОВ «Будремкомплект Потенціал» та зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 20.02.1985 по 06.10.1986 на шахті «Брянківська», з 07.03.1991 по 08.10.1992 в Брянківському шахтобудівельному управлінні тресту «Стаханіввуглебуд», з 23.05.1994 по 01.12.1995 на шахті «Ломоватська» та періоду навчання з 01.09.1981 по 10.01.1985 в середньому професійно-технічному училищі № 60 м.Брянка.

16 грудня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначено, що рішенням Головного управління від 16.06.2021 за № 91 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки на дату звернення за призначенням пенсії у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж для призначення пільгової пенсії (а.с. 42-51).

В ході розгляду поданих позивачем документів страховий стаж становив 16 років 08 місяців, пільговий стаж роботи за Списком № 1, підтверджений необхідними документами відсутній.

Відповідно до положень частин 2, 4 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше.

Трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи (ст. 62 Закону № 1788-ХІІ). Тому, оцінка відомостей трудової книжки має істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно записів в трудовій книжці позивача встановлено, що запис про період роботи з 23.05.1994 по 01.12.1996 завірений печаткою колишнього СРСР, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Період роботи позивача з 23.05.1994 по 01.12.1996 на шахті «Ломоватська» не може бути підтверджений показами свідків, оскільки відсутня інформація про ліквідацію даного підприємства.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на території Російської Федерації просять суд врахувати, що відповідно до статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, як законодавством України так і законодавством Російської Федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.У відповідності до вищевикладеного позивачем не підтверджена сплата страхових внесків за період роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004.У позивача відсутній підтверджений стале на пільгових умовах по Списку №1 в період з 20.02.1985 по 06.10.1986 на шахті «Брянківська», з 07.03.1991 по 08.10.1992 в Брянківському шахтобудівельному управлінні тресту, «Стаханіввуглебуд», з 23.05.1994 по 01.12.1995 на шахті «Ломоватська».

Записи в трудовій книжці позивача не дають можливості встановити пільговий характер роботи та чи працював позивач повний робочий день на пільговій посаді, як того вимагає пункт 2 статті 114 Закону № 1058.

Тому, оскільки записи у трудовій книжці позивача про займану посаду не містять даних про характер виконуваної роботи та про зайнятість протягом повного робочого дня, виникає необхідність надання довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Щодо зарахування періоду навчання з 01.09.1981 по 10.01.1985 в середньому професійно-технічному училищі № 60 м. Брянка до пільгового стажу роботи необхідно врахувати, що час навчання за спеціальністю в професійно-технічних навчальних закладах зараховується до пільгового стажу за умови, якщо протягом трьох місяців після закінчення навчання особа працевлаштувалася за набутою (пільговою) професією (стаття 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту»).

Отже в даному випадку необхідна сукупність певних норм: навчання за пільговою спеціальністю, протягом трьох місяців працевлаштуватись на роботу за набутою професією, а пільговий стаж роботи з 20.02.1985 по 06.10.1986 на шахті «Брянківська» має бути підтверджено відповідно до зазначених вище вимог (пільгова довідка).

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року провадження у справі за даним адміністративним позовом було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) (а.с.37-38).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.06.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням екстериторіальності заява позивача від 09.06.2021 була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.06.2021 №91 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 20).

В обґрунтування відмови зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 23.05.1994 по 01.12.1996, оскільки на звільненні печатка СРСР при цьому порушено інструкцію про порядок ведення трудових книжок; період роботи в Російській федерації починаючи з 2004 року, необхідне підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів Російської Федерації. Додатково повідомили, що пільговий стаж зарахувати не має можливості, оскільки відсутня пільгова довідка та накази про атестацію робочих місць.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 (а. с. 21-23), позивач:

- 01.09.1981 по 10.01.1985 навчався в ПТУ №60 м. Брянки;

- 20.02.1985 прийнято електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах на шахті «Брянківська»;

- 06.10.1986 звільнений по статті 38 КЗОТ за власним бажанням;

- 07.03.1991 по 26.07.1991 працював учнем гірничого підземного з повним підземним робочим днем в Брянківському шахтобудівельному управлінні трест «Стаханіввуглебуд»;

- 26.07.1991 по 08.10.1992 працював прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в Брянківському шахтобудівельному управлінні трест «Стаханіввуглебуд»;

- 23.05.1994 прийнято електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем під землею;

- 25.01.1995 переведено електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею;

- 01.12.1995 звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗоТ України;

- 03.03.1999 по 28.08.2012 працював на посаді помічника майстра бурової установки в ТОВ «Будремкомплект Потенціал»

Позивач, не погодившись з відмовою відповідача, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-ІV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст.26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІУ пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-ІV врегульовані питання щодо пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, частиною першою статті 114 Закону № 1058-ІV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію Закону № 105 8-ІV на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається Законом України «Про пенсійне забезпечення» 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону 1788-ХІІ, який набрав чинності з 01.01.1992, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно статті 100 Закону 1788-ХІІ особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відтак, для набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах у віці 54 років позивачу необхідно мати не менше 6 років пільгового стажу та не менше 22 років 6 місяців страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 23.05.1994 по 01.12.1996, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою ст.24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст.62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З аналізу зазначених правових норм можливо зробити висновок, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-ІV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Інші документи, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами потребуються виключено у випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній.

У спірному періоді порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях визначався Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Згідно з абзацами першим та третім пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції № 58 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На сторінці 8 трудової книжки Позивача серії НОМЕР_2 проставлена печатка з найменуванням підприємства - Шахта «Ломоватська» Стахановське виробниче об`єднання по видобутку вугілля («Стаханіввугілля»), на яке було прийнято позивача на роботу.

Відповідно до запису № 13 в трудовій книжці позивач 23.05.1994 прийнятий електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем під землею, наказ № 96к від 19.05.94.

Відповідно до запису № 14 в трудовій книжці Позивача 25.01.1995 переведено електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею, наказ № 48 від 26.01.95

Відповідно до запису № 15 в трудовій книжці позивача 01.12.1995 звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, наказ № 55 від 18.03.96.

В записі № 16 в трудовій книжці зазначено, що запис № 15 вважати не дійсною.

Відповідно до запису № 17 в трудовій книжці позивача 01.12.1996 звільнено за скоєні прогули без поважних причин за ст.40 п.4 КЗпП України, наказ № 55 від 18.03.96.

Всі ці записи здійсненні у відповідності до Інструкції № 58, не мають будь-яких неточностей або виправлень, записи завірені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства.

Отже записи про роботу в трудовій книжці позивача відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, переведення на іншу посаду, номери наказів та їх дати, посади на яких працював позивач та підпис уповноваженої особи і відбиток печатки підприємства при звільненні з роботи, проте відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком, оскільки відповідач не зарахував до страхового стажу позивача згідно з трудовою книжкою періоди роботи 23.05.1994 по 01.12.1996, оскільки на записі про звільнення стоїть печатка СРСР, у зв`язку з чим відповідач вважає, що порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок.

При цьому, Інструкцією № 58 не передбачено будь-яких умов до змісту печатки, в Інструкції № 58 лише зазначено, що запис про звільнення засвідчується печаткою підприємства, яка наявна в трудовій книжці позивача за спірний період роботи.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17 провадження № К/9901/1298/17.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Отже, суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Крім того, позивач надав додаткові документи на підтвердження трудового стажу, а саме довідку від 08.02.2021 №246, якою підтверджується робота позивача з 23.05.1994 по 01.12.1996 на посаді електрослюсаря підземного 3 розряду з повним робочим днем під землею (а. с. 31).

Таким чином, трудовий стаж позивача за період роботи з 23.05.1994 по 01.12.1996 становить 02 роки 06 місяців 09 днів, який повинен зараховуватися відповідачем до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.03.1999 по 28.08.2012, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 цієї Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Згідно з частиною другою статті 4 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудова діяльність Працівника оформлюється трудовим договором (контрактом), укладеним з роботодавцем згідно з трудовим законодавством Сторони працевлаштування. Роботодавець реєструє укладені трудові договори (контракти) в установах, визначених Уповноваженими Органами.

Частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених норм судом встановлено, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 Федерального Закону Російської Федерації від 28 грудня 2013 року № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Отже, страховий стаж за період роботи позивача з 03.03.1999 по 28.08.2012 в ТОВ «Будремкомплекс Потенціал» відповідно до законодавства Російської Федерації має підтверджуватися відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документами, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації.

Судом встановлено, що робота позивача у вказаному періоді підтверджена записами в трудовій книжці від 05.09.1985 серії НОМЕР_2 , довідкою ТОВ «Будремкомплекс Потенціал» від 09 квітня 2021 року № 24/51 та трудовим договором В18 від 03.03.1999 (а. с. 24, 25).

Також довідка ТОВ «Будремкомплекс Потенціал» містить інформацію про заробітну плату позивача у вказаному періоді та сплату страхувальником страхових внесків до ПФ РФ в повному обсязі (а. с. 26).

За таких обставин твердження відповідача про відсутність відомостей про сплату страхових внесків у вказаному періоді не відповідають фактичним обставинам справи, а відповідач безпідставно відмовляє в зарахуванні періоду роботи позивача на ТОВ «Будремкомплекс Потенціал» до його страхового стажу.

Таким чином, з огляду на викладене, страховий стаж за період роботи позивача з 03.03.1999 року по 28.08.2012 в ТОВ «Будремкомплект Потенціал» становить 13 років 05 місяців 25 днів.

Отже загальний страховий (трудовий) стаж позивача становить 32 роки 08 місяців 21 день (16 років 08 місяців 18 днів (підтверджено відповідачем в рішенні про відмову в призначенні пенсії) + 02 роки 06 місяців 09 днів (період роботи, який не зараховується відповідачем) + 13 років 05 місяців 25 днів (період роботи в Російській Федерації), якого достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV для призначення пенсії на пільгових умовах необхідно 25 років страхового стажу.

Щодо не зарахування до пільгового стажу за списком № 1 періоду роботи з 20.02.1985 по 06.10.1986 рік, з 07.03.1991 по 08.10.1992, з 23.05.1994 по 01.12.1995 та періоду навчання з 01.09.1981 по 10.01.1985, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 48 КЗпП України та статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку № 383, якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Разом з цим слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці Отже, основним документом, який підтверджує пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка. При цьому, не проведення підприємством атестації робочих місць або відсутність результатів атестації не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи, яка передбачена Списком № 1.

Згідно записів № 2 від 20.02.1985, № 3 від 06.10.1986 та № 4 в трудовій книжці позивач в період з 20.02.1985 по 06.10.1986 працював на шахті «Брянківська» електрослюсарем з повним робочим днем на підземній роботі.

Відповідно до Постанови Ради міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах», який був чинний на цей період роботи, посада електрослюсар з повним робочим днем на підземній роботі на шахті значиться в підрозділі 1 «Підземні роботи» розділу І «Горні роботи» Списку № 1.

Отже, робота електрослюсарем з повним робочим днем на підземній роботі на шахті відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Згідно записів № 10 від 07.03.1991, № 11 від 26.07.1991 у та № 12 від 08.10.1992 року в трудовій книжці позивач в період з 07.03.1991 по 26.07.1991 працював учнем гірничого підземного з повним підземним робочим днем, а з 26.07.1991 по 08.10.1992 рік прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в Брянківському шахтобудівельному управлінні трест «Стаханіввуглебуд».

Відповідно до Постанови Ради міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах», який був чинний до 26.08.1991 року, посада учня гірничого підземного з повним підземним робочим днем та прохідник підземний 5 розряду з повним підземним робочим днем значиться в підрозділі 1 «Підземні роботи» розділу І «Гірничі роботи» Списку № 1.

Відповідно до Постанови Ради міністрів СРСР № 10 від 26.08.1991 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, які надають право на пільгове пенсійне забезпечення», який був чинний з 26.08.1991 року, посада прохідник підземний 5 розряду з повним підземним робочим днем значиться в позиції 1010300а-17491 «прохідник» пункту а) «Робітники» підрозділу 2 «Підземні роботи на будівництві, реконструкції, технічному переозброєнні та капітальному ремонті: гірничих виробок, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд» розділу І «Гірничі роботи» Списку № 1.

Отже, робота учня гірничого підземного з повним підземним робочим днем та прохідник підземний з повним підземним робочим днем в Брянківському шахтобудівельному управлінні відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Згідно записів № 13 від 23.05.1994, № 14 від 25.01.1995, № 15 від 01.12.1995, № 16 та № 17 від 01.12.1996 в трудовій книжці позивач в період з 23.05.1994 по 01.12.1996 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на шахті «Ломоватська».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», який був чинний з 11.03.1994, посада електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею на шахті значиться в позиції 1010100а «всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах» підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» розділу І «Гірничі роботи» Списку № 1.

Отже, робота електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею на шахті відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Проте, відповідач спірні періоди протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача.

Крім того, для підтвердження наявного пільгового стажу за період роботи з 20.02.1985 по 06.03.1985 та з 23.05.1994 по 01.12.1995, позивачем надані документи для підтвердження пільгового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 241 та № 246 від 08.02.2021, видані Державним унітарним підприємством Луганської народної республіки «Вуглереструктуризація», яке є правонаступником шахти «Брянківська» та шахти «Ломоватська» (а. с. 27, 31) та № 1639 від 06.08.2021 та № 250 від 08.02.2021 (а. с. 28, 32).

Разом з цим позивачем надані накази про проведення атестації робочих місць.

Так, відповідно до виписки з наказу Виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стаханіввугілля» шахта «Ломоватська» № 291 від 23.05.1995 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» проведено атестацію робочих місць та підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком № 1 всім робітникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, в тому числі і електрослюсарям підземним (а. с. 33).

Отже, період роботи позивача на пільгових умовах за Списком № 1 з 23.05.1994 по 01.12.1996 підтверджено і атестацією робочих місць.

Відповідно до архівної виписки Брянківського шахтобудівного управління № 154 від 02.09.1997 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» проведено атестацію робочих місць та підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком № 1 працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, в тому числі гірничого підземного та прохідника підземного. Державною експертизою умов праці встановлено, що атестація робочих місць проведена згідно з вимогами Методичних рекомендацій по її проведенню, затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 1, що підтверджується архівною копією № 11/1246-33 від 30.03.2006 (а. с. 29).

Отже, період роботи позивача на пільгових умовах за Списком № 1 з 07.03.1991 по 08.10.1992 підтверджено і атестацією робочих місць.

Щодо наданих додаткових документів на підтвердження трудового стажу, суд зазначає.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Україною, відповідно до Закону № 1207-VII та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Суд приймає до розгляду надані позивачем архівні довідки від 241 та № 246 від 08.02.2021, видані Державним унітарним підприємством Луганської народної республіки «Вуглереструктуризація», яке є правонаступником шахти «Брянківська» та шахти «Ломоватська» та довідки № 1639 від 06.08.2021 та № 250 від 08.02.2021, виписки з наказу Виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стаханіввугілля» шахта «Ломоватська» № 291 від 23.05.1995 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» та архівну виписку Брянківського шахтобудівного управління № 154 від 02.09.1997 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», якими підтверджуються робота позивачу з 20.02.1985 по 06.10.1986, з 07.03.1991 по 08.10.1992 та з 23.05.1994 по 01.12.1996, що становить 04 роки 12 місяців 10 днів пільгового стажу за Списком № 1.

При цьому, суд зазначає, що вищезазначені документи, видані установою, що здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України.

Також, позивач з 01.09.1981 по 10.01.1985 навчався в середньому професійно-технічному училищі № 60 м. Брянка за професією електрослюсар підземний (з умінням виконувати роботу машиніста гірничих виймальних машин), що підтверджується записом № 1 в трудовій книжці позивача та дипломом серії НОМЕР_3 , виданим 10.01.1985.

Абзацом 1 частини першої статті 38 Закону України від 10.02.1998 № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року № 103/98-ВР до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать, зокрема: професійно-технічні училища відповідного профілю та інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Таким чином, зарахування періоду навчання до пільгового стажу у повній мірі залежить від того, чи була особа працевлаштована протягом трьох місяців після закінчення навчання на роботу за набутою професією, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.

Відповідно до запису № 2 в трудовій книжці позивач 20.02.1985 прийнятий на роботу в шахту «Брянківська» на посаду електрослюсаря з повним робочим днем на підземній роботі.

Отже, позивач був працевлаштований за професією протягом трьох місяців з дня закінчення професійно-технічного навчального закладу, у зв`язку з чим період навчання позивача з 01.09.1981 по 10.01.1985, який становить 03 роки 04 місяці 09 днів, повинен зараховуватися до пільгового Стажу за Списком № 1.

Таким чином, загальний стаж роботи позивача на пільгових умовах за Списком № 1 становить 08 років 04 місяці 19 днів, що дає право позивачу виходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 зі зниженням пенсійного віку на 1 рік за кожний рік такої роботи, тобто Позивач набув право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 в 52 роки.

Отже, з огляду на викладене, у позивача є всі необхідні підтверджуючі документи спірного стажу роботи на пільгових умовах, тому відмова відповідача у зарахуванні до пільгового стажу цього спірного періоду роботи є протиправною.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.06.2021 № 91 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Для відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 23.05.1994 по 01.12.1996 на шахті «Ломоватська» та з 03.03.1999 по 28.08.2012 в ТОВ «Будремкомплект Потенціал» та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 20.02.1985 по 06.10.1986 на шахті «Брянківська», з 07.03.1991 по 08.10.1992 в Брянківському шахтобудівельному управлінні тресту «Стаханіввуглебуд», з 23.05.1994 по 01.12.1995 на шахті «Ломоватська» та період навчання з 01.09.1981 по 10.01.1985 в середньому професійно-технічному училищі № 60 м. Брянка та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 09.06.2021.

На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 19.11.2021 (а. с. 14).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що позов підлягає задоволенню лише з коригуванням обраного позивачем способу захисту його порушених прав, а також, що даний спір виник внаслідок неправильних дій ГУПФУ в Івано-Франківській області суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 78, 139, 241-246, 250, 256, 263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.06.2021 № 91 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 23.05.1994 по 01.12.1996 на шахті «Ломоватська» та з 03.03.1999 по 28.08.2012 в ТОВ «Будремкомплект Потенціал» та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 20.02.1985 по 06.10.1986 на шахті «Брянківська», з 07.03.1991 по 08.10.1992 в Брянківському шахтобудівельному управлінні тресту «Стаханіввуглебуд», з 23.05.1994 по 01.12.1995 на шахті «Ломоватська» та період навчання з 01.09.1981 по 10.01.1985 в середньому професійно-технічному училищі № 60 м. Брянка.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 09.06.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код: 20551088, місцезнаходження: 76018, місто Івано-Франківськ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова