Справа № 264/7221/21
Суддя: Матвєєва Ю. О.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/7221/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2021 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області в особі судді Матвєєвої Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до рядового поліції 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Васильєва Андрія Олександровича з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказала, що постановою рядового поліції 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Васильєва Андрія Олександровича від 26 вересня 2021 року серія ЕАО № 4824196, його було визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф в розмірі 425 грн. Відповідно до вказаної постанови, 26 вересня 2021 року о 23:07 позивач керував автомобілем Mitsubishi Lancer в м.Маріуполі по пр.Карпова та був зупинений за ст.12 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей», п.3 та на вимогу не пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.4.а ПДР України. Із постановою інспектора не згоден, вважає її такою, що є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначив, що перетинаючи блок-пост він зупинився, надав можливість оглянути багажник автомобіля, надав можливість перевірити його особу за базою даних. Вказану перевірку здійснювали працівники національної гвардії. У подальшому ними було викликано наряд поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. Зазначає, що з одним із поліцейських, що перебували на території блок-посту він раніше мав конфлікти та останній мав до нього упереджене ставлення. Також наголошує на тому, що документів про реєстрацію транспортного засобу та водійське посвідчення поліцейським в нього не затребувалося. Фактично протокол за ст.126 ч.1 КУпАП було складено поліцейським в його патрульному автомобілі, можливості надати свої доводи та скористатися правовою допомогою позивачу не надали. Права позивачу були зачитані частково вже після складання постанови. Постанову поліцейський склав з зазначенням часу керування автомобілем о 23.20 год., хоча на той час він вже не керував автомобілем близько півтори години. Позивач вказав поліцейському на цей факт, після чого останній склав іншу постанову з такою ж серією та номером, але з іншим часом-20.25 год.(на цей час вказаного інспектора ще не було на території блок-посту). Вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, його інтереси представляє адвокат Лосякова Т.І.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву разом із відео диском, які долучено до матеріалів справи. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО№ 4824196 від 26 вересня 2021 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. За вказаною постановою вбачаються наступні відомості: 26 вересня 2021 року о 23:07 ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi Lancer в м.Маріуполі по пр.Карпова та був зупинений за ст.12 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей», п.3 та на вимогу не пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.4.а ПДР України.

Суду було надано для огляду квитанцію про сплату штрафу відповідно до постанови серія ЕАО №4824196 від 26 вересня 2021 року, з якою вбачаються наступні відомості: 26 вересня 2021 року о 20:25 ОСОБА_1 був зупинений в м.Маріуполі по пр.Карпова за ст.12 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей», п.3 та на вимогу не пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.4.а ПДР України.

Відповідно до п. 2.4а Правил дорожнього руху України, на який як на підставу притягнення до адміністративної відповідальності позивача посилався поліцейський при винесенні оскаржуваної постанови, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також зокрема пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно ч.1 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивачки у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивачки про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Згідно вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постанові від 30 травня 2018 року по справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Так, згідно ст.7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, позивачу відповідно до постанови ЕАО №4824196 інкримінують вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП 26 вересня 2021 року о 23.07 год., однак згідно квитанції про сплату штрафу за вказаним протоколом, останньому інкримінують вчинення правопорушення 26 вересня 2021 року о 20.25 год.

Крім того, судом досліджено надані відповідачем відеоматеріали, відповідно до яких вбачається, що інспектор поліції попросив позивача надати документи на автомобіль о 22.53 год., в той час, як о 21.43 год. було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, де були вказані всі відомості щодо реєстрації автомобіля.

Зафіксовано, що при складанні постанови про адміністративне правопорушення о 20.25 год. (протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №149588), позивачу його права роз`яснено не було, а при складанні постанови о 23.20год., останньому роз`яснено ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та позивачем було заявлено клопотання про ознайомлення із матеріалами справи та перенести слухання справи, однак ці клопотання залишені без уваги.

Судом також досліджено надану позивачем копію протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП від 26 вересня 2021 року о 20.35 год., а також довідку №661, видану КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м.Маріуполь`Донецька область, відповідно до якої ОСОБА_1 27 вересня 2021 року о 00.15год. був тверезий.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з того, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку. Обов`язок доведення вини особи у скоєнні правопорушення, інших обставин події правопорушення, що мали місце, покладено на суб`єкта владних повноважень. Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь обвинуваченого.

Таким чином, в порушення ст.77 КАС України, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, не надав жодних доказів правомірності прийнятого ним рішення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є не доведеним.

Враховуючи вищевикладене, постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4824196 від 26 вересня 2021 року не може вважатись законною та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 243-245, 250 КАС України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до рядового поліції 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Васильєва Андрія Олександровича з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності- задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення від 26 вересня 2021 року серії ЕАО №4824196 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КпАП України скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.126 ч.1 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва