Справа № 640/9760/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Київ № 640/9760/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» (адреса: 42600, Сумська область, м. Тростянець, вул. Набережна, 28-А, ідентифікаційний код 39709794) (далі по тексту - ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна», позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ідентифікаційний код 39440996) (далі - відповідач, контролюючий орган), в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, яка полягає у не підготовці та не поданні висновку про повернення 13953,09 грн, що були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егберс Україна» у якості пені, з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів;

зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби підготувати та подати висновок про повернення 13953,09 грн, що були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» у якості пені, з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем протиправно не складено та не направлено висновок про повернення 13953,09 грн, що були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» у якості пені. Позивач зазначив, що на момент направлення відповіді на заяву про повернення надміру сплачених коштів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» була дійсно відсутня переплата, проте її відсутність обумовлена невизнанням контролюючим органом переплати як такої.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2019 відкрито провадження у адміністративній справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.07.2019 до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2019 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін залишено без задоволення.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позову у якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити, вказав, що у позивача відсутня переплата з ПДВ, що підлягає поверненню, а відтак підстави для підготування та подання висновку про повернення 13953,09 грн з відповідного бюджету відсутні. Відповідачем зазначено, що 28.12.2017 було нараховано пеню внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок з ПДВ у сумі 13908,45 грн у відповідності до вимог ст. 129 Податкового кодексу України.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій вказано, що сума податкового зобов`язання виникла у момент подачі уточнюючого розрахунку, тобто, 28.12.2017, отже підстави для нарахування пені відсутні оскільки відсутня прострочка щодо сплати податкового зобов`язання, а сплачена пеня є такою, що сплачена надміру та підлягає поверненню. Позивачем також зазначено, що у контролюючого органу відсутнє право на нарахування пені до спливу 90-денного строку з дня наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання.

Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив у якому вказано, що пеня була нарахована після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання як встановлено Податковим кодексом України. Таким чином, на думку відповідача, звернення позивача з питання повернення пені необґрунтованим, а вся аргументація позивача полягає у помилковому трактуванні норм закону у своєму розумінні та виключно на свою користь.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» 28.12.2017 подано уточнюючий розрахунок зобов`язань № з ПДВ по декларації за липень 2017 року від 21.08.2017 у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок на суму 321 914,00 грн, при цьому товариством самостійно нараховано та сплачено штраф у розмірі 3% від суми недоплати, що складає 9 657,00 грн.

29.10.2018 ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» виявлено у електронному кабінеті платника податків інформацію про нарахування в інтегрованій картці пені на загальну суму 13 953,09 грн, у тому числі по періодах: з 31.08.2017 по 28.12.2017 - 13 908,45 грн, з 21.05.2018 по 29.05.2018 - 44,64 грн.

Не погоджуючись з нарахуванням пені позивач звернувся до Державної фіскальної служби України та Ради бізнес-омбудсмена зі скаргою на неправомірні дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо нарахування пені з ПДВ в інтегрованій картці платника податків (ІКП) код платежу 14010100 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» від 21.11.2018 № 420.

За результатами розгляду скарги Радою бізнес-омбудсмена направлено листа на ім`я в.о. Голови Державної фіскальної служби України Власова О.С. від 14.12.2018 № 16269 з висновком про необґрунтованість нарахування пені в розмірі 13908,45 грн та з проханням врахувати аргументацію Ради бізнес-омбудсмена при прийнятті рішення.

Листом від 08.02.2019 № 6430/6/99-99-12-03-01-15 Державна фіскальна служба України повідомила позивача про відмову у задоволенні скарги, роз`яснено, що пеня на загальну суму 13 953,09 грн розрахована відповідно до реалізованих в інформаційній системі органів ДФС алгоритмів, які розроблено згідно з п. 129.9 ст. 129 Податкового кодексу України. Враховуючи дату подання уточнюючого розрахунку (28.12.2017) та внесення змін до податкової звітності за липень 2017 року після спливу 90 календарних днів, а саме 121 календарного дня, у контролюючого органу були достатні підстави для нарахування відповідних сум пені.

08.04.2019 ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» направлено до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби заяву б/н про повернення надміру сплаченої пені.

Листом від 11.04.2019 № 18727/10/28-10-50-06-16 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби повідомлено позивача, що згідно інтегрованої картки платника податків з податку на додану вартість станом на 11.04.2019 переплата складає 0,00 грн, таким чином, повернення 13953,09 грн, що були сплачені в якості пені відповідно до заяви не є можливим.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, позивач звернувся до з даним позовом до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (стаття 1 Податкового кодексу України - далі ПК України).

Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Пунктом 49.1 та 49,2 ст. 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до п. 49.4 ст. 49 ПК України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Стаття 50 ПК України регулює внесення змін до податкової звітності.

Відповідно до пункту 50.1 цієї статті у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог п. 169.4 ст. 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Пунктом 1 розділу IV Порядку заповнення і подання звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податку самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку.

З матеріалів справи судом встановлено, що 28.12.2017 ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» подано уточнюючий розрахунок зобов`язань з ПДВ по декларації за липень 2017 року від 21.08.2017 у зв`язку з виправленням самостійно визначених помилок на суму 321 914,00 грн. Позивачем самостійно нараховано та сплачено штраф у розмірі 3% від суми недоплати, що складає 9657,00 грн та не заперечується відповідачем.

Отже, позивач вчинив всі передбачені нормами податкового законодавства дії, застосовуючи законодавство, чинне на час подання уточнюючих розрахунків.

З акту камеральної перевірки від 21.05.2019 № 357/28-10-5006-09/39709794 вбачається, що 28.12.2017 було нараховано пеню внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок з ПДВ з 31.08.2017 по 28.12.2017 на суму 13908,45 грн, чим обумовлено виникнення відповідного податкового боргу.

Пеню обраховано виходячи з останнього дня граничного строку сплати податкового зобов`язання за податковою декларацією за липень 2017 року - 30.08.2017 по день подання уточнюючого розрахунку - 28.12.2017.

У подальшому пеня була зарахована як податковий борг.

Податковий борг у сумі 13953,09 грн (13908,45 грн стосовно уточнюючого розрахунку та пеня у розмірі 44,64 грн за податковим повідомленням-рішенням № від 04.05.2018) було погашено 07.11.2018 згідно з платіжним дорученням № від 07.11.2018.

З огляду на зазначене вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про порушення граничних сум грошових зобов`язань по податку на додану вартість.

Підпунктом 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України визначено, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Відповідно до п. 129.4 ст. 129 ПК України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Відповідно до пункту 129.3 статті 129 ПК України нарахування пені закінчується:

129.3.1. у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

129.3.2. у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

129.3.3. у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

129.3.4. при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У відповідності п. 129.5 ст. 129 ПУ України, зазначений розмір пені застосовується щодо всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.

При цьому, відповідно до п.129.9 ст.129 ПК України, у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 131.1 та 131.2 статті 131 ПК України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.

При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Суд наголошує на тому, що п.п.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З системного аналізу п.129.9 та пп. 129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України вбачається, що у разі подання платником податків уточнюючого розрахунку внаслідок самостійного виявлення помилок після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, йому нараховується пеня.

При цьому, така пеня нараховується з дня, наступного за днем спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Строки сплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість визначено статтею 203 ПК України, якою передбачено наступне.

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Разом з тим, контролюючим органом нараховано пеню у сумі 13908,45 грн за період з 31.08.2017 по 28.12.2017, тобто з дня, наступного за днем граничного строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість, що суперечить вимогам п.129.9 та пп. 129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України.

Отже, позивачу, відповідно до вимог п.129.9 ст.129 ПК України, повинна бути нарахована пеня, здійснивши її розрахунок з 91 календарного дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання.

Варто відмітити, що позивачем не зазначено, а судом з наявних матеріалів не встановлено, правових підстав для повернення ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» або протиправності нарахування грошового зобов`язання у сумі 44,64 грн - пені за податковим повідомленням-рішенням № від 04.05.2018, що входить до загальної суми грошового зобов`язання у 13953,45 грн.

Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 р. за № 751/28881 (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 розділу І Порядку, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС (п. 3 розділу І Порядку.

Органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду (абзац 12 пп.1 п.1 розділу ІІ Порядку).

Згідно з пп. 2 п. 1 розділу VII Порядку, первинними документами, на підставі яких вносяться первинні показники до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, є: рішення суду, прийняте по суті, що набрало законної сили (перша інстанція, апеляційна чи касаційна інстанція, Верховний Суд України).

Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу (пункт 43.1 статті 43 Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями пункту 43.3 цієї статті обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до пункту 43.4 цієї статті платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Відповідно до пункту 43.4-1 статті 43 Кодексу у разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

Згідно пп. 14.1.115. п. 14.1. ст. 14 ПК України, надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що вказана у листі Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11.04.2019 № 18727/10/28-10-50-06-16 та відображена у інтегрованій картці платника податків сума переплати у 0,00 грн станом на 11.04.2018 не відповідає дійсності та порушує права позивача як платника податку.

Відповідачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували правомірність дій щодо нарахування пені з дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, а тому суд приходить до висновку, що дії відповідача з нарахування пені у розмірі 13908,45 є протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах податкового законодавства.

Разом з тим, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, викладена у вказаному листі відмова контролюючого органу у поверненні надміру сплачених коштів не становить протиправну бездіяльність, а має ознаки індивідуального акту, прийнятого на виконання владних управлінських функцій, та є наслідком нарахування пені з порушення податкового законодавства, отже позовні вимоги позивача у частині визнання бездіяльності відповідача, що полягає у не підготовці та не поданні висновку про повернення 13953,09 грн, що були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егберс Україна» у якості пені, задоволенню не підлягають.

Водночас, з урахуванням наведеного, позивач, звертаючись з заявою про повернення надміру сплаченої пені, обґрунтованих та достатніх правових підстав на повернення грошових зобов`язань у сумі 13953,09 грн не мав, отже, суд приходить до висновку про передчасність та відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби підготувати та подати висновок про повернення грошових зобов`язань 13953,09 грн з відповідного бюджету для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Поряд із цим, суд примічає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що суд при розгляді справи обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи позицію Верховного суду України та керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вбачає підстави для виходу за межі позовних вимог виключно з метою ефективного захисту прав позивача та остаточного вирішення спору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Беручи до уваги, що вирішення питання про наявність підстав для повернення надміру сплачених грошових зобов`язань залежить від встановлення факту наявності таких зобов`язань, суд, з метою вирішення спору та запобігаючи втручанню у дискреційні повноваження контролюючого органу, прийшов до висновку про зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби внести зміни до інтегрованої картки платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» (адреса: 42600, Сумська область, м. Тростянець, вул. Набережна, 28-А, ідентифікаційний код 39709794) з податку на додану вартість шляхом зменшення суми нарахованої пені за наслідком подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» уточнюючого розрахунку № від 28.12.2017, здійснивши її розрахунок з 91 календарного дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, та повторно розглянути заяву про повернення надміру сплаченої пені б/н від 08.04.2019 з урахуванням внесених змін до інтегрованої картки платника податків.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то наявні правові підстави для стягнення за рахунок відповідача сплаченого позивачем судового збору у розмірі 960,50 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, поміж іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвокату за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015, «Двойних проти України» від 12.10.2006, «Меріт проти України» від 30.03.2004 зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

22.08.2019 до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява позивача про стягнення судових витрат. В обґрунтування розміру наданої професійної правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Єфімов і Партнери» додано:

1) договір про надання професійної правничої допомоги № 195/2019 - ТР 1905-0007 від 08.04.2019;

2) додаток до договору з зазначенням вартості послуг;

3) акт приймання наданих послуг від 30.07.2019 на суму 16200,00 грн;

4) рахунок № 230/2019 на суму 16200,00 грн;

5) платіжне доручення № від 15.08.2019.

Відповідачем подано заперечення на заяву про стягнення судових витрат в якому зазначено про ненадання представником позивача витягу з Єдиного реєстру адвокатів Україн; зазначення в таблиці «Детальний опис робіт» відомостей стосовно підготовки відповіді на відзив ГУ ДФС у м. Києві, що не стосується даної справи; необґрунтованість доказів стосовно надання правової допомоги на суму 16200,00 грн; несвоєчасне подання заяви під час підготовчого провадження.

Представником позивача направлено спростування заперечень Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у якому вказано на необґрунтованість наданих заперечень відповідача. У спростуванні роз`яснено, що ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката є належними документами, що посвідчують право адвоката Єфімова О.М. на представництво позивача у суді. Водночас, відомості про підготовку відповіді на відзив ГУ ДФС у м. Києві є технічною опискою, що підтверджується відсутністю у Єдиному державному реєстрі судових рішень спорів за участі Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Єфімов і Партнери» як представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна».

Суд відмічає, що відповідно до п. 3.1. Договору про надання професійної правничої допомоги № 195/2019 - ТР 1905-0007 від 08.04.2019 вартість Послуг, наданих у звязку з виконанням предмету цього Договору, не може перевищувати розрахункової вартості Послуг відповідно до Додатку 1 до цього Договору, та в цілому не може перевищувати загальну вартість у розмірі 32400 грн.

Так, згідно з додатком № 1 до договору № 195/2019 - ТР 1905-0007 від 08.04.2019, тривалість та вартість підготовки адміністративного позову про повернення надміру сплаченої пені не може становити більше 1,5 год та 4500,00 грн відповідно.

Разом з тим, згідно з актом приймання наданих послуг від 30.07.2019 на суму 16200,00 грн вартість підготовки адміністративного позову про повернення надміру сплаченої пені склала 7500,00 грн за 2,5 год роботи.

Відповідно до позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 810/4749/15 підкреслено на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за доцільні, дублюючі одна одну, послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків. Крім того, у даному ж рішенні вказано й про те, що витрати за час перебування адвоката у судовому засіданні повинні підтверджуватися хронометричними даними протоколу судового засідання.

За таких обставин, з огляду на Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на професійну правничу допомогу стосовно предмету позову щодо повернення пені у розмірі 13953,09 грн, суд, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку позову, підготовку відповіді на відзив, беручи до уваги задоволення позовних вимог частково, дійшов висновку, що справедливим та співрозмірним є призначення компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо нарахування та відображення в інтегрованій картці платника Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» пені з податку на додану вартість у розмірі 13953,09 грн.

3. Зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ідентифікаційний код 39440996) внести зміни до інтегрованої картки платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» (адреса: 42600, Сумська область, м. Тростянець, вул. Набережна, 28-А, ідентифікаційний код 39709794) з податку на додану вартість шляхом зменшення суми нарахованої пені за наслідком подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» уточнюючого розрахунку № від 28.12.2017, здійснивши її розрахунок з 91 календарного дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, та повторно розглянути заяву про повернення надміру сплаченої пені б/н від 08.04.2019 з урахуванням внесених змін до інтегрованої картки платника податків.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити до стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (адреса: 42600, Сумська область, м. Тростянець, вул. Набережна, 28-А, ідентифікаційний код 39709794) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 960,50 грн (дев`ятсот шістдесят гривень 50 копійок).

5. Присудити до стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (адреса: 42600, Сумська область, м. Тростянець, вул. Набережна, 28-А, ідентифікаційний код 39709794) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн (дві тисячі гривень).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко