Справа № 320/9997/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року м.Київ № 320/9997/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позово Керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області до Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Керівник Бучанської окружної прокуратури Київської області з позовом до Бучанської міської ради Київської області, у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Бучанської міської ради Київської області (місце знаходження юридичної особи: 08292, Київська область, м. Буча, вул. Енергетиків, № 12, ) щодо не утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей та зобов`язати Бучанську міську раду Київської області вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей з правами юридичної особи.

Обґрунтовує позов тим, що у порушення вимог законодавства у сфері охорони дитинства щодо захисту прав дітей, у складі відповідних виконавчих органів Бучанської міської ради не утворено службу у справах дітей. На цей час функції щодо дотримання прав та законних інтересів дітей, які знаходяться на території Бучанської ОТГ, виконує Сектор служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Булчанської міської ради. Враховуючи вимоги законодавства України, органи місцевого самоврядування зобов`язані здійснювати повноваження з питань захисту прав дітей, які є мешканцями громади та утворити для цього у складі відповідних виконавчих органів службу у справах дітей. Бездіяльність відповідача полягає у не створенні відповідного органу - служби у справах дітей яка має права юридичної особи, яка повинна забезпечувати реалізацію державної політики щодо захисту прав дитини на території вказаної ради, що є порушенням вимог Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», та ставить під загрозу забезпечення прав вразливих категорій дітей, зокрема щодо здійснення їх обліку, визначення місця проживання, встановлення та припинення опіки та піклування, призначення опікуна, піклувальника тощо.

Ухвалою суду від 18.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

На виконання вимог суду відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. Стверджував, що права та інтереси дітей, які проживають па території Бучанської міської ради, повністю захищені, а функції, покладені державою для захисту дітей, виконує Управління соціальної політики Бучанської міської ради, як окрема юридична особа, у складі якої створено Сектор служби у справах дітей та сім`ї, який виконує функції відповідно до положення про відділ та посадових інструкцій інспектора відділу у справах дітей та соціального супроводу сімей. При цьому, створення окремою юридичної особи чинним законодавством не вимагається.

Також, представник відповідача надав заяву з проханням розглядати справу у порядку загального позовного провадження за участю сторін, розглянувши яке, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 262 КАСУ передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, представник відповідача у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання представника відповідача, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що у задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Крім того, відповідач надав до суду клопотання про залишення позову без розгляду аргументуючи свою позицію тим, що в позові відсутнє належне обґрунтування підстав представництва органами прокуратури в суді законних інтересів держави, зокрема - не здійснення або неналежним чином здійснення захисту органом державної влади, чи відсутність повноважень звернення до суду, тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 53 КАС України та ч. 3, 4, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та клопотання про розгляд справи у порядку загального провадження з проведенням судових засідань.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якому проти доводів відповідача заперечував, зазначив, що викладені відповідачем у відзиві заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підтверджені належними доказами щодо правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, та навпаки, лише підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог прокурора.

Бучанська міська рада надала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якій зазначила, що Сектор служби у справах дітей та сім`ї повністю захищає права та інтереси дітей, які проживають па території Бучанської міської ради.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 7-1 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 600-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Київської області» та розпорядження Кабінету міністрів України № 715-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження території територіальних громад Київської області», створено Бучанську міську об`єднану територіальну громаду із адміністративним центром м. Буча, до складу якої входять територіальні громади: Бучанська, Бабинецька (Бородянський район), Блиставицька (Бородянський район), Ворзельська (м. Ірпінь), Гаврилівська (Вишгородський район), Здвижівська (Бородянський район), Луб`янська (Бородянський район), Мироцька (Києво-Святошинський район), Синяківська (Вишгородський район).

На території Бучанської ОТГ проживає проживає 15353 дітей, з них: які позбавлені батьківського піклування - 92 дітей, 27 дітей сиріт, дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах - 40, 41 дитина, які усиновлені.

Бучанською міською радою було утворено Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради (), як окремий виконавчий орган ради.

Рішеням другої сесії восьмого скликання Бучанської міської ради від 02.12.2020 №59-2-VIII вказану назву Управління було змінено на «Управління соціальної політики Бучанської міської ради» та затверджено Положення про Управління.

Так, пунктом 2 розділу II Положення «Про Управління соціальної політики Бучанської міської ради» основними завданнями Управління, зокрема, визначено забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення, дітей, внутрішньо переміщених осіб, підтримки сім`ї, у тому числі сімей з дітьми, багатодітних, молодих сімей; запобігання насильству в сім`ї; забезпечення рівності прав чоловіків та жінок, протидії торгівлі людьми, виконання програм і заходів у цій сфері.

З метою виконання покладених на Управління завдань у сфері забезпечення захисту прав та інтересів, дитини, у структурі Управління соціальної політики Бучанської міської ради створено Сектор служби у справах дітей та сім`ї та затверджено положення про даний Сектор.

Відповідно до частини 1 розділу І Положення «Про Сектор служби у справах дітей та сім`ї» сектор служби у справах дітей та сім`ї (далі - Сектор служби) є структурним підрозділом Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, який забезпечує виконання повноважень, встановлених законодавством України у сфері соціальної підтримки та надання соціальних послуг дітям, зокрема, дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах; з питань поліпшення становища сімей, у тому числі сімей з дітьми, багатодітних та молодих сімей, оздоровлення та відпочинку дітей, попередження насильства в сім`ї, забезпечення рівних прав і можливостей чоловіків та жінок, протидії торгівлі людьми.

Створена комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Бучанської міської ради.

Бучанська окружна прокуратура звернулася з листом від 28.04.2021 №754 вих.-21 до Бучанської ОТГ, в якому зокрема просила, надати інформацію чи утворена територіальною громадою Служба у справах дітей та сім`ї.

Листом від 14.05.2021 № 04-08/2/1999 Бучанська міська рада повідомила Бучанську окружну прокуратуру, що згідно рішень Бучанської міської ради від 02.12.2020 №25-2 -VIII "Про затвердження нової структури та штатного розпису Бучанської міської ради" та №60-2-VIII "Про внесення змін до штатного розпису" Управління соціальної політики Бучанської міської ради, з метою оптимізації штатного розпису та забезпечення ефективної роботи, було реорганізовано Службу у справах дітей та сім`ї та створено Сектор служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради зі штатною чисельністю 6 чоловік.

Позивач вказав, що опрацювавши інформацію, зазначену у листі Бучанської міської ради від 14.05.2021 № 04-08/2/1999, встановив, що в порушення вимог законодавства у сфері охорони дитинства щодо захисту прав дітей, у Бучанській ОТГ не утворено службу у справах дітей, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закон прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі №815/724/15.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), заява № 61517/00, пункт 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку думку: сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини другої статті 129 Конституції України).

Як зазначено вище, згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

У справі, що розглядається, прокурор в адміністративному позові зазначив, що захисту полягають інтереси держави у сфері охорони дитинства, оскільки держава, як гарант забезпечення особливого піклування про дитину та реалізації її прав здійснює захист прав дітей, у тому числі через діяльність служб у справах дітей, які безпосередньо забезпечують реалізацію на території відповідних рад державної політики з питань захисту прав дітей, і невиконання відповідачем вимог законодавства щодо утворення служби у справах дітей та здійснення нею своїх повноважень підриває авторитет держави, якою гарантовано захист прав дитини, у тому числі соціально вразливих категорій, а саме: дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах.

На думку суду, таке обґрунтування є сумісним з розумінням «інтересів держави», у зв`язку з наступним.

Так, у Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Відтак, обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні, у межах визначених законом повноважень, умов для комфортного та безпечного життя дитини, отримання освіти, соціального захисту, всебічного розвитку тощо, зокрема, й шляхом створення служб у справах дітей.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що у даній справі подання прокурором адміністративного позову мало на меті захист «інтересів держави».

Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається, суд зазначає наступне.

В адміністративному позові прокурор стверджує, що Бучанська міська рада не виконала покладені на неї повноваження щодо створення у складі виконавчих органів служби у справах дітей, чим порушила інтереси держави у сфері охорони дитинства. При цьому, прокурор зазначає, що підставою для захисту інтересів держави у суді є відсутність органу, до компетенції якого належить здійснення нагляду (контролю) за діяльністю органу місцевого самоврядування.

Так, відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №423, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері соціальної політики, з питань сім`ї та дітей, усиновлення та захисту прав дітей, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей є Міністерство соціальної політики України.

Разом з тим, відповідно до вищевказаного положення Міністерство соціальної політики України не наділено повноваженнями щодо контролю за створенням в органах місцевого самоврядування служб у справах дітей.

Суд зазначає, що особливістю органів місцевого самоврядування як суб`єктів владних повноважень є те, що кожен з таких суб`єктів, з урахуванням положень Конституції України, є самостійним, автономним та не знаходиться у підпорядкуванні жодного органу.

Таким чином, позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. У такій категорії справ орган прокуратури повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.10.2019р. у справі №810/3894/17 (адміністративне провадження №К/9901/9717/19).

При цьому інтереси держави, у тому числі охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у таких сферах, як охорона здоров`я, людини (дитини), оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд вважає, що такий підхід відповідає положенням статей 5, 7 Конституції України, згідно з якими носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ; народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування; в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» (далі - Закон №20/95-ВР), виходячи з Конституції України та Конвенції ООН про права дитини, цей Закон визначає правові основи діяльності органів і служб у справах дітей та спеціальних установ для дітей, на які покладається здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку.

Згідно зі статтею 1 Закону №20/95-ВР здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається в межах визначеної компетенції, зокрема, на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад. У здійсненні соціального захисту і профілактики правопорушень серед дітей беруть участь у межах своєї компетенції інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, окремі громадяни.

Відповідно до частини сьомої статті 4 Закону №20/95-ВР штатна чисельність працівників районних, міських, районних у містах служб у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті. Штатна чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад встановлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих, житлових і майнових прав та інтересів дітей та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно з частинами першою та другої статті 12 вищевказаного Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Служба у справах дітей: бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів; оформляє документи на усиновлення і застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначених цим Законом; оформляє клопотання щодо переведення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на інші форми влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; здійснює контроль за умовами влаштування і утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; здійснює моніторинг діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; здійснює інші заходи стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону №280/97-ВР).

При цьому, частинами 1 та 2 статті 11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно зі статтею 25 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 26 Закону №280/97-ВР визначено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, згідно з п.п.3-6 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск; обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом; затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради.

Таким чином, виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є утворення виконавчих органів ради, затвердження їх структури та чисельності їх апарату.

Підпунктами 6, 8 пункту «б» статті 32 Закону №280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать забезпечення школярів із числа дітей-сиріт, дітей з інвалідністю/осіб з інвалідністю I - III групи, дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», які навчаються в державних і комунальних навчальних закладах, безоплатними підручниками, створення умов для самоосвіти; вирішення відповідно до законодавства питань про повне державне утримання дітей-сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків, у школах-інтернатах, дитячих будинках, у тому числі сімейного типу, професійно-технічних навчальних закладах та утримання за рахунок держави осіб, які мають вади у фізичному чи розумовому розвитку і не можуть навчатися в масових навчальних закладах, у спеціальних навчальних закладах, про надання громадянам пільг на утримання дітей у школах-інтернатах, інтернатах при школах, а також щодо оплати харчування дітей у школах (групах з подовженим днем).

Відповідно до пунктів 2, 2-1 пункту «б» частини першої статті 34 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: делеговані повноваження: забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов, зокрема, дітей, що залишились без піклування батьків, на виховання в сім`ї громадян; вирішення відповідно до законодавства питань надання соціальних послуг особам та сім`ям з дітьми, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги, забезпечення утримання та виховання дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Частиною першою статті 38 Закону №280/97-ВР визначено які повноваження щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Пунктом 1 частини другої статті 38 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів міських (за винятком міст районного значення) рад, крім повноважень, зазначених у пункті «б» частини першої цієї статті, віднесено утворення служб у справах дітей та спостережної, спрямування їх діяльності.

Крім того, ст.40 Закону №280/97-ВР встановлено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Відповідно до Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України №333 від 01 квітня 2014 року, формування ефективного місцевого самоврядування повинно стати запорукою створення і підтримки повноцінного життєвого середовища для громадян, у тому числі дітей, надання високоякісних та доступних послуг на відповідній території.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» суб`єктами добровільного об`єднання територіальних громад є суміжні територіальні громади сіл, селищ, міст. Об`єднана територіальна громада, адміністративним центром якої визначено місто, є міською територіальною громадою, центром якої визначено селище, - селищною, центром якої визначено село, - сільською.

За приписами ч.4 ст.4 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» найменування об`єднаної територіальної громади, як правило, є похідним від найменування населеного пункту (села, селища, міста), визначеного її адміністративним центром.

У зв`язку із розширенням повноважень сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад щодо провадження діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, постановами Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року №877 та від 11 квітня 2018 року №301 внесені зміни до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (постанова Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866), згідно із якими сільські, селищні, міські ради об`єднаних територіальних громад мають самостійно здійснювати діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, зокрема, передано об`єднаним територіальним громадам повноваження стосовно влаштування під опіку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Так, наказом Міністерства соціальної політики України від 14.06.2018р. №890 затверджено Методичні рекомендації щодо організації та забезпечення діяльності об`єднаної територіальної громади у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей, згідно з пунктом 1.1. яких передбачено, що з метою забезпечення виконання повноважень у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей у виконавчому органі сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади рекомендовано за рішенням сесії відповідної громади, зокрема, утворити (ввести до штатного розпису) службу у справах дітей як юридичну особу, підпорядковану голові сільської, селищної, міської ради.

Пунктом 1.4 зазначених Методичних рекомендацій передбачено, що при формуванні штатних розписів служб у справах дітей рекомендовано дотримуватись норм, визначених статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» і статтею 12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Згідно з абз.1 п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866 (далі - Порядок №866), органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.

Абзацом 6 пункту 3 Порядку №866 визначено, що безпосереднє ведення справ і координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, а також стосовно здійснення передбачених законодавством заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей).

Пунктом 3-1 Порядку №866 передбачено, що з метою створення належних умов для забезпечення реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї, підтримки сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах, і захисту прав дітей у таких сім`ях органи державної влади, органи місцевого самоврядування, заклади освіти, охорони здоров`я, соціального захисту населення, інші заклади та установи, зокрема структурні підрозділи районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад з питань освіти, охорони здоров`я, соціального захисту населення, здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і насильству за ознакою статі тощо, служби у справах дітей, центри соціальних служб, фахівці із соціальної роботи або інші надавачі соціальних послуг, органи Національної поліції, територіальні органи ДСНС та підпорядковані підрозділи, спеціалізовані установи з надання безоплатної первинної правової допомоги, регіональні та місцеві центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, бюро правової допомоги, суди, органи прокуратури, уповноважені органи з питань пробації, інші загальні та спеціалізовані служби підтримки осіб, постраждалих від домашнього насильства та насильства за ознакою статі, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - уповноважені суб`єкти) забезпечують виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, за місцем їх проживання (перебування), надання їм послуг у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, інформують інших уповноважених суб`єктів у разі необхідності здійснення комплексних заходів щодо захисту прав та інтересів таких дітей і надання підтримки їх сім`ям (у разі наявності) відповідно до Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження,

Відповідно до п.13 Порядку №866 облік дітей, які залишились без батьківського піклування, здійснює служба у справах дітей за місцем проживання батьків дитини або одного з них, з яким проживала дитина до настання обставин, за яких вона залишилася без піклування батьків, незалежно від місця виявлення дитини, а дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - служба у справах дітей за місцем походження дитини. У разі коли батьки дитини або місце їх проживання невідомі, дитина, яка залишилась без батьківського піклування, береться на облік у службі у справах дітей за місцем виявлення дитини або місцем розташування закладу охорони здоров`я, в якому дитину залишили. Облік дітей, розлучених із сім`єю, веде служба у справах дітей за місцем виявлення дитини.

Згідно з абз.1,2 п.14 Порядку №866 відомості про дитину, яка залишилась без батьківського піклування, збираються службою у справах дітей протягом 10 днів після надходження повідомлення про таку дитину. Зазначений строк може бути продовжений за рішенням керівника служби у справах дітей, але не більше ніж на 25 днів. Служба у справах дітей на підставі зібраних відомостей про дитину приймає рішення, яке оформлюється наказом, про взяття її на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (далі - первинний облік), і вносить дані про таку дитину до книги первинного обліку, яка ведеться за формою згідно з додатком 3. Дитина вважається такою, що взята на первинний облік, з дати прийняття такого рішення.

Відповідно до п.2 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року №585 (далі - Порядок №585), суб`єктами виявлення та/або організації соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, є, серед інших, органи місцевого самоврядування, зокрема структурні підрозділи районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад з питань освіти, охорони здоров`я, соціального захисту населення, здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і насильству за ознакою статі тощо, служби у справах дітей.

Пунктом 7 Порядку №585 передбачено, що координацію діяльності щодо виявлення та захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, а також безпосереднє ведення їх справ здійснюють служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей). Сільські, селищні, міські голови, а також старости сіл і селищ, визначених за рішенням місцевої ради об`єднаної територіальної громади, несуть персональну відповідальність за забезпечення виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, випадків жорстокого поводження з ними, виникнення безпосередньої загрози життю або здоров`ю дитини, надання таким дітям допомоги в межах повноважень і своєчасне інформування про них відповідних суб`єктів.

При цьому, суд зауважує, що до Порядку №585 діяв Порядок взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати життю та здоров`ю дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018р. №800 (далі - Порядок №800), який містив аналогічні положення в частині покладення на виконавчі органи міських рад об`єднаних територіальних громад обов`язку щодо організації та забезпечення їх діяльності у сфері захисту прав дітей, в тому числі тих, які перебувають у складних життєвих обставинах (пункти 3 та 7 Порядку №800).

Таким чином, питання утворення виконавчих органів міської ради та утворення у їх складі служб у справах дітей належить до повноважень такої міської ради, як органу місцевого самоврядування, при цьому, всі види діяльності виконкому стосовно захисту прав дитини узагальнює, обліковує та координує саме служба у справах дітей, обов`язок по створенню якої покладено на орган місцевого самоврядування вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Бучанською міською радою було утворено Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради (код СДРПОУ:34357702), як окремий виконавчий орган ради.

Рішеням другої сесії восьмого скликання Бучанської міської ради від 02.12.2020 №59-2-VIII вказану назву Управління було змінено на «Управління соціальної політики Бучанської міської ради» та затверджено Положення про Управління.

Так, пунктом 2 розділу II Положення «Про Управління соціальної політики Бучанської міської ради» основними завданнями Управління, зокрема, визначено забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення, дітей, внутрішньо переміщених осіб, підтримки сім`ї, у тому числі сімей з дітьми, багатодітних, молодих сімей; запобігання насильству в сім`ї; забезпечення рівності прав чоловіків та жінок, протидії торгівлі людьми, виконання програм і заходів у цій сфері.

З метою виконання покладених на Управління завдань у сфері забезпечення захисту прав та інтересів, дитини, у структурі Управління соціальної політики Бучанської міської ради створено Сектор служби у справах дітей та сім`ї та затверджено положення про даний Сектор.

Відповідно до частини 1 розділу І Положення «Про Сектор служби у справах дітей та сім`ї» сектор служби у справах дітей та сім`ї (далі - Сектор служби) є структурним підрозділом Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, який забезпечує виконання повноважень, встановлених законодавством України у сфері соціальної підтримки та надання соціальних послуг дітям, зокрема, дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, сім`ям, які перебуають у складних життєвих обставинах; з питань поліпшення становища сімей, у тому числі сімей з дітьми, багатодітних та молодих сімей, оздоровлення та відпочинку дітей, попередження насильства в сім`ї, забезпечення рівних прав і можливостей чоловіків та жінок, протидії торгівлі людьми.

Згідно рішень Бучанської міської ради від 02.12.2020 №25-2 -VIII "Про затвердження нової структури та штатного розпису Бучанської міської ради" та №60-2-VIII "Про внесення змін до штатного розпису" Управління соціальної політики Бучанської міської ради, з метою оптимізації штатного розпису та забезпечення ефективної роботи, було реорганізовано Службу у справах дітей та сім`ї та створено Сектор служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради зі штатною чисельністю 6 чоловік.

Крім того, відповідно до пункту 1.1 Положення про Сектор служби у справах дітей та сім`ї, Сектор служби у справах дітей та сім`ї є структурним підрозділом Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради.

Сектор з питань служби у справах дітей, опіки та піклування не є юридичною особою і входить до Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради.

Основні завдання та функції Сектору з питань служби у справах дітей, опіки та піклування встановленні розділом ІІІ Положення про Сектор.

Так, відповідно до розділу ІІІ Положення про Сектор останній в межах повноважень здійснює такі завдання та функції, зокрема, як розроблення і здійснення на території громади заходів, спрямованих на соціально-правовий захист дітей, профілактики негативних проявів серед них, запобіганню дитячій бездоглядності, безпритульності, правопорушенням серед дітей; здійснення координаційно-методичних функцій та моніторингу заходів щодо соціального захисту дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування, координація роботи підконтрольних закладів освіти з цих питань; розгляд запитів підприємств, установ, організацій щодо захисту прав дітей; підготовка висновків щодо умов проживання та виховання дітей у сім`ях опікунів або піклувальників; підготовка висновків щодо доцільності позбавлення батьківських прав; підготовка висновків про доцільність або недоцільність повернення дитини в сім`ю або в заклад; контроль за умовами утримання і виховання дітей у сім`ях усиновлювачів, опікунів, піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, патронатних сім`ях; прийом документів від осіб, які бажають стати патронатними вихователями, та підготовка висновку про можливість кандидата бути патронатним вихователем; здійснення соціального супроводження дітей, які переді на патронатне виховання; співпраця з закладами охорони здоров`я, органами поліції, структурними підрозділами райдержадміністрації з питань захисту прав дітей; організація та проведення засідань комісії з питань взаємодії суб`єктів соціальної роботи із сім`ями (особами), які перебувають у складних життєвих обставинах із залученням закладів охорони здоров`я, органів поліції, структурних підрозділів райдержадміністрації з питань захисту прав дітей; сприяння громадським та іншим організаціям у проведенні ними роботи з питань соціального захисту дітей; визначення пріоритетних напрямків поліпшення в громаді становища дітей, їх соціального захисту, сприяння фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку дітей; визначення потреби громади у соціальних потребах.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, штатна чисельність Сектору служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради становить 6 штатних одиниць.

Вирішуючи спір, суд враховує, що позов прокурора обґрунтований метою задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо захисту прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які опинилися у складних життєвих обставинах.

При цьому, виходячи з предмету спору, встановленню підлягає саме наявність або відсутність фактів допущення відповідачем бездіяльності, що виявилася у не створенні у складі виконавчих органів Бучанської міської ради служби у справах дітей.

З досліджених судом доказів встановлено, що Бучанською міською радою у встановленому законом порядку (шляхом прийняття радою відповідного рішення) створено у складі свого виконавчого органу Сектор служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, штатна чисельність якого становить 6 працівників на цю об`єднану територіальну громаду.

Так, з метою забезпечення єдиного методологічного підходу до виконання власних (самоврядних) повноважень об`єднаної територіальної громади у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей на підставі норм законодавчих актів з питань соціального захисту населення розроблено Методичні рекомендації, які затверджені наказом Мінсоцполітики за №26 від 19.01.2016р.

Відповідно до п.1.3, п.1.8 Методичних рекомендацій передбачено: - для виконання власних повноважень у сфері соціального захисту населення, в тому числі захисту прав дітей, у структурі виконавчого органу об`єднаної територіальної громади пропонується утворити відповідні структурні підрозділи або покласти повноваження на відповідальних працівників виконавчого органу (далі - відповідальний підрозділ (посадова особа)); - з метою належного виконання власних (самоврядних) повноважень об`єднаної територіальної громади у сфері захисту прав дітей рекомендується передбачати посади спеціалістів з питань захисту прав дітей у штатному розписі виконавчого органу об`єднаної територіальної громади (із розрахунку: орієнтовно 1 працівник на 2 тисячі дитячого населення) або утворювати структурний підрозділ захисту прав дітей (якщо дитяче населення перевищує 4 тисячі).

Так, відповідно, до Структури та штатної чисельності Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради до Сектору служби у справах дітей та сім`ї як структурного підрозділу Центру соціальних служб Управління соціальної політики входить 6 штатних одиниць, а саме: завідувач сектору служби у справах дітей та сім`ї, головний спеціаліст, провідний фахівець, 2 фахівця із соціальної роботи 1 категорії.

Таким чином, враховуючи чисельність дітей громади та штатну чисельність працівників Сектору служби у справах дітей та сім`ї, суд доходить висновку, що у даному випадку відповідачем вимоги ст.4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» та Методичних рекомендацій, затверджених наказом Мінсоцполітики №26 від 19.01.2016р., не порушені.

Судом встановлено, що позивачем не вказується про неналежне виконання Сектору служби у справах дітей та сім`ї як структурного підрозділу Центру соціальних служб Управління соціальної політики повноважень у сфері захисту прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які опинилися у складних життєвих обставинах, рівно як і не наводиться жодного випадку порушення ним прав дітей, які потребують соціальної підтримки.

При цьому, відповідачем надано докази реального функціонування Сектору служби у справах дітей та сім`ї як структурного підрозділу Центру соціальних служб Управління соціальної політики та вирішення ним питань у сфері захисту прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які опинилися у складних життєвих обставинах, як-то складання висновків про можливість виконувати обов`язки піклувальників над неповнолітніми, прийняття рішення про встановлення піклування над дитиною, позбавленою батьківського піклування; про надання неповнолітній дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, тощо.

Наведені обставини свідчать про те, що у даному випадку відповідач не припускався протиправної бездіяльності щодо не створення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей і той факт, що структурний підрозділ виконавчого органу міської ради має назву сектор, а не служба, при наділенні такого сектору функціями та повноваженнями, що надаються службі у справах дітей, не може свідчити про допущення відповідачем бездіяльності відносно створення такого органу. При цьому, суд зауважує, що підставою позовних вимог є саме твердження позивача про не вжиття відповідачем дій відносно створення вищевказаної служби, а не доводи щодо належного чи неналежного виконання сектором своїх повноважень.

Згідно з наданими відповідачем доказами судом встановлено, що на даний час на території Бучанської ОТГ реалізація державної політики у сфері сім`ї та дітей здійснюється Сектором служби у справах дітей та сім`ї , який виконує функції служби у справах дітей виконавчого органу міської об`єднаної територіальної громади.

Суд наголошує, що в силу частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки за наслідками судового розгляду справи встановлено, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо не створення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.139 КАС України не розподіляються, оскільки у даному випадку позовну заяву подано суб`єктом владних повноважень і у її задоволенні відмовлено у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.