Справа № 640/17348/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року м. Київ № 640/17348/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючої судді Добрянської Я.І., суддів - Головань О.В, Балась Т.П., за участю секретаря судових засідань Якименка О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2)

за участі представника позивача Батрин С.В. (ордер № БН від 14.10.19),

представника відповідача Бєльський-Панасюк О.О.

про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо ініціювання дисциплінарного провадження стосовно Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 на засіданні Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року (оформлене протоколом засідання Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року за №28) щодо ініціювання дисциплінарного провадження стосовно Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року №557-р «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті».

Мотивуючи заявлені вимоги представник позивача зазначив, що порушене Керівником Офісу питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було протиправним, таким, що вчинене поза межами компетенції Керівника Офісу. Крім того, дії Прем`єр-міністра України з приводу надання обов`язкового до виконання доручення міністру щодо вирішення питання про ініціювання відносно ОСОБА_1 дисциплінарного провадження та спрямування пропозицій з даного приводу до розгляду на засіданні Кабінету Міністрів України, на думку позивача, вчинені поза межами наявної компетенції; вчинені всупереч вимогам законодавства; є втручанням у сферу компетенції Міністра інфраструктури України в частині самостійної реалізації останнім повноважень перед урядом як колегіальним органом, питання про притягнення до відповідальності керівника ЦОВВ.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача також повідомив про протиправність оскаржуваних рішень за змістом та порядком прийняття, оскільки проект оскаржуваного правового акту щодо відсторонення ОСОБА_1 від здійснення повноважень не подавався розробником до Мін`юсту для проведення правової експертизи та не погоджувався з керівником юридичної служби Міністерства інфраструктури України у порядку, визначеному параграфами 44-47 Регламенту Кабінету Міністрів України.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що всі оскаржувані дії Кабінету Міністрів України було здійснено у відповідності до вимог статті 19 Конституції України. При цьому, норми чинного законодавства підтверджують наявність в Уряду повноважень щодо ініціювання питання про проведення дисциплінарного розслідування та відсторонення позивача від виконання обов`язків.

Крім того, представник відповідача просив врахувати, що в рамках спірних правовідносин (які обмежені моментом прийняття Урядом оскаржуваного розпорядження від 17 липня 2019 року) відсутні підстави вважати, що до позивача було застосовано дисциплінарне провадження, визначене статтею 66 Закону.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №295-Р «Про призначення ОСОБА_1 Головою Державної служби України з безпеки на транспорті» призначено ОСОБА_1 Головою Державної служби України з безпеки на транспорті.

В подальшому, керівником Офісу Президента України листом від 17 липня 2019 року №02-01/1091 повідомлено Прем`єр-міністра України про результати зустрічей підприємств з Президентом України щодо контролю автомобільних комерційних перевезень та габаритно-вагового контролю, який належить до функцій Укртрансбезпеки. Зміст вказаного листа свідчить, що внаслідок дій керівництва зазначеного органу виконання Державною службою України з питань безпеки на транспорті завдань, покладених на службу, стало неефективним.

Даним листом керівником Офісу Президента України запропоновано Прем`єр-міністру України ініціювати підготовку подання та розглянути на черговому засіданні Кабінету Міністрів України питання стосовно звільнення з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 .

Листом від 17 липня 2019 року №24754/1/1-19 Прем`єр-міністр України з метою опрацювання інформації, зазначеної у листі від 17 липня 2019 року №02-01/1091, надав доручення міністру, який забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, щодо опрацювання та подання Кабінету Міністрів України в установленому порядку відповідних пропозицій.

На виконання резолюції Прем`єр-міністра України від 17 липня 2019 року №24754/1/1-19, відповідно до пункту 13 частини 2 статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» в.о. Міністра інфраструктури України внесено пропозицію щодо ініціювання дисциплінарного провадження стосовно Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 та проект розпорядження «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті».

В подальшому, на засіданні Уряду, яке відбулось 17 липня 2019 року, Кабінетом Міністрів України ініційоване дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , прийнято розпорядження №557-р про відсторонення останнього від виконання повноважень та надано доручення Комісії з питань вищого корпусу державної служби здійснити зазначене дисциплінарне провадження.

Незгода позивача із діями щодо ініціювання стосовно нього дисциплінарного провадження та відсторонення від виконання повноважень зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України №436/2019 від 25.06.2019 затверджено Положення про Офіс Президента України (далі - Положення №436/2019), згідно яким Офіс Президента України (далі - Офіс) є постійно діючим допоміжним органом, утвореним Президентом України відповідно до пункту 28 частини першої статті 106 Конституції України.

Офіс у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, укладеними в установленому порядку, цим Положенням, а також розпорядженнями Керівника Офісу Президента України та наказами Керівника Апарату Офісу Президента України.

Основними завданнями Офісу є організаційне, правове, консультативне, інформаційне, експертно-аналітичне та інше забезпечення здійснення Президентом України визначених Конституцією України повноважень.

До складу Офісу входить, зокрема, керівник Офісу Президента України, який:

1) здійснює загальне керівництва Офісом, спрямовує його діяльність на ефективне забезпечення здійснення Президентом України визначених Конституцією України повноважень, представляє Офіс у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями;

2) подає на підпис Президентові України проекти указів, розпоряджень Президента України, закони України, що надійшли на підпис, проекти пропозицій Президента України до законів для застосування щодо них права вето, конституційних подань, звернень Президента України до Конституційного Суду України, листів та інших документів, підписує додатки до актів Президента України;

3) вносить Президентові України пропозиції щодо призначення на посади, звільнення з посад Першого заступника, заступників Керівника Офісу Президента України, Керівника Апарату Офісу Президента України, Прес-секретаря Президента України, представників Президента України, уповноважених Президента України;

4) координує діяльність Першого заступника та заступників Керівника Офісу Президента України, Керівника Апарату Офісу Президента України, Прес-секретаря Президента України, представників Президента України, уповноважених Президента України, забезпечує координацію роботи структурних підрозділів Офісу;

5) забезпечує координацію роботи консультативних, дорадчих та інших утворених Президентом України допоміжних органів і служб, їх взаємодію зі структурними підрозділами Офісу;

6) організовує контроль за виконанням указів, розпоряджень Президента України;

7) визначає порядок відвідування громадянами та охорони адміністративних будинків і службових приміщень Офісу;

8) реалізовує в межах повноважень, визначених законодавством, державну політику у сфері охорони державної таємниці;

9) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Керівник Офісу Президента України в межах своєї компетенції видає розпорядження.

Керівник Офісу Президента України несе персональну відповідальність за виконання покладених на Офіс завдань.

Крім того, Керівник Апарату Офісу Президента України здійснює повноваження з питань державної служби та організації роботи державних службовців та інших працівників в Офісі.

Відповідно до вимог статті 113 Конституції України та частини 1 статті 1, статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» (тут і надалі по тексту законодавство у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Повноваження Кабінету Міністрів України у відносинах з міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади врегульовані статтею 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

Так, Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Згідно пункту 9-2 статті 116 Кабінет Міністрів України призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем`єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (надалі по тексту - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпеку очолює Голова, якого призначає на посаду та звільняє з посади Кабінет Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра інфраструктури (пункт 11 Положення №103).

Повноваження міністра у відносинах з центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується через міністра визначено статтею 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Так, Міністр, зокрема, порушує перед Кабінетом Міністрів України питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників (пункт 13 частини другої статті 18 вказаного Закону); ініціює питання щодо проведення службового розслідування стосовно керівника центрального органу виконавчої влади, його заступників, інших державних службовців і працівників апарату центрального органу виконавчої влади та його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління (пункт 15 статті 18 вказаного Закону).

Крім того, вимогами статті 68 Закону України «Про державну службу» визначено перелік суб`єктів, уповноважених ініціювати дисциплінарні провадження та застосовувати дисциплінарні стягнення.

Частиною 1 статті 68 Закону України «Про державну службу» визначено, що дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить, що повноваження стосовно ініціювання дисциплінарного провадження стосовно керівника центрального органу виконавчої влади належить відповідачу за поданням профільного міністра.

Наявними матеріалами справи встановлено, що пропозиція щодо ініціювання дисциплінарного провадження стосовно Голови Державної служби України з питань безпеки на наземному транспорті ОСОБА_1 подана Керівником Офісу Президента України Богданом А. Прем`єр-міністру України Гройсману В.Б. , що суперечить вимогам пункту 13 частини 2 статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Подальше ініціювання за пропозицією Мінінфраструктури дисциплінарного провадження стосовно позивача на засіданні Кабінету Міністрів України здійснено на виконання резолюції Прем`єр-міністра України від 17.07.2019 №24754/1/1-19 до листа Керівника Офісу Президента України від 17.07.2019 №02-01/1091, підтвердженням чому є лист в.о. Міністра Довганя В. до Кабінету Міністрів України №8290/10/10-19 від 17.07.2019.

З наведених підстав суд вбачає протиправність дій Кабінету Міністрів України щодо ініціювання дисциплінарного провадження стосовно Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 .

Згідно Витягу з протоколу засідання Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 №28 прийнято розпорядження Кабінету Міністрів України «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» та ініційовано дисциплінарне провадження.

Закон України «Про державну службу» регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Частиною 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» встановлено, що дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 Закону України Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», є Комісія.

Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Статтею 72 Закону України «Про державну службу» визначено порядок відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону України «Про державну службу» на час здійснення дисциплінарного провадження державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків.

Невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, що могло призвести або призвело до людських жертв, заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду фізичними або юридичним особам, державі, територіальній громаді, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення.

Отже, основною умовою для відсторонення від посадових обов`язків є вчинення державним службовцем вчинку, який підпадає під ознаки дисциплінарного проступку, а рішення про застосування чи незастосування такого заходу приймається суб`єктом призначення за результатами оцінки всіх обставин справи.

Всупереч наведеним нормам, дисциплінарне провадження стосовно позивача ініційоване з підстав, викладених у листі Керівника Офісу Президента Україна з інформацією стосовно ймовірних порушень посадових осіб Державної служби з безпеки на транспорті, а відсторонення від виконання посадових обов`язків без встановлення факту вчинення ОСОБА_1 вчинку, який підпадає під ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 47, 72 - 78, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо ініціювання дисциплінарного провадження стосовно Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 на засіданні Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року (оформлене протоколом засідання Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року за №28) щодо ініціювання дисциплінарного провадження стосовно Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 .

4. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року №557-р «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті».

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Головючий суддя Я.І. Добрянська

Судді О.В.Головань

Т.П. Балась