Справа № 320/11922/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

За участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Липовенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання інформації на його запит від 10.08.2021 та претензію від 14.09.2021 про рік, місяць, період та підставу перебування його у відпустці, на лікарняному, у відрядженні за період з 01.03.2013 по 01.08.2021;

- зобов`язати надати інформацію на вказані запит та претензію.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у клопотанні ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

На виконання вимог ухвали, позивачем була повторно була надіслана позовна заява, сформована в системі «Електронний суд» з відповідними копіями документів.

Надалі, 27 жовтня 2021 року Київським окружним адміністративним судом відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу про визнання дії протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було вчинено жодного аналізу щодо поданої ним позовної заяви.

Як зазначає позивач, у відповідності до вимог Закону України «Про інформацію» особа має право на отримання відповідної інформації згідно наданого ним запиту, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано про те, що надання відповіді на спірний запит є вичепним, так як Квартирно-експлуатаційний відділ міста Біла Церква не володіє інформацією, запитуваною позивачем.

Відтак, у зв`язку з відсутністю спору, провадження підлягає закриттю.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з адміністративним позовом до Київського окружного адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дії відповідача щодо ненадання інформації на його запит від 10.08.2021 та претензію 14.09.2021 про рік, місяць, період та підставу перебування його у відпустці, на лікарняному, у відрядженні за період з 01.03.2013 по 01.08.2021 та зобов`язання надати інформацію на вказані запит та претензію.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху з підстав того, що позивач не підтвердив обставини, що можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, тому останньому слід сплатити судовий збір у відповідному обсязі.

Крім того, оскільки в порушення вимог КАС України позивачем було подано позовну заяву за допомогою системи «Електронний Суд» та не надано доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих суду документів, відтак суд попередньої інстанції дійшов до висновку про необхідність усунення вказаних недоліків.

У подальшому, ухвалою від 27 жовтня 2021 року Київським окружним адміністративним судом відмовлено у відкритті провадження в даній справі.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстації виходив з того, що оскільки позивач заявив вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання йому доступу до інформації про його перебування у відпустці, на лікарняному та у відрядженні, яка не відповідає за визначенням поняттю «публічна інформація», тому відповідач у даному випадку не є суб`єктом Закону України «Про доступ до публічної інформації» і, на даний спір, юрисдикція адміністративного суду не поширюється.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу, згідно пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У відповідності до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є позовні вимоги про визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання інформації на його запит від 10.08.2021 та претензію 14.09.2021 про рік, місяць, період та підставу перебування його у відпустці, на лікарняному, у відрядженні за період з 01.03.2013 по 01.08.2021 та зобо`язання надати відповідь на такий запит.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

У силу вимог пункту 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовий, зафіксований на певному матеріальному носієві продукт, отриманий або створений суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Відмовляючи у відкритті суд попередньої інстанції відзначив, що запитувана інформація не відповідає визначенню «публічна інформація», відповідач не є суб`єктом Закону №2939-VI, та на даний спір, юрисдикція адміністративного суду не поширюється.

Однак, колегія суддів враховує, що частиною третьою статті 23 Закону №2939-VI, пунктом 7 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки за статтею 13 цього Закону до числа розпорядників публічної інформації належать не тільки суб`єкти владних повноважень, а й інші суб`єкти права, то наявність суб`єкта владних повноважень як сторони не є обов`язковою ознакою цієї категорії спорів.

Для відкриття провадження у цій категорії справ достатньо припущення позивача про те, що не надана на його запит інформація містить ознаки публічної. Питання про те, чи дійсно запитувана інформація є публічною, належить досліджувати після відкриття провадження.

Так само лише під час судового розгляду спору належить з`ясовувати, чи належить відповідач до кола розпорядників інформації у розумінні Закону №2939-VI.

Те, що обсяг поняття «суб`єкт владних повноважень», закріпленого у пункті 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI, є вужчим за обсяг цього ж поняття, закріпленого у пункті 7 частини першої статті 3 КАС України, не впливає на належність цієї категорії спорів до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання була висловлена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації».

Отже, колегія суддів вважає, що питання щодо належності запитуваної позивачем інформації до публічної суд попередньої інстанції повинен був досліджувати після відкриття провадження у справі.

Щодо висновків суду першої інстанції про повне невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 29.09.2021, слід зазначити наступне.

У частині п`ятій статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вимоги, які застосовуються до позовної заяви.

Частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановленому законом порядку і розміоі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Крім того, частиною першою статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, кріи випадків, визначених частиною другою цієї статті.

У силу вимог пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

За правилами частини першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, залишення скарги без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення недоліків апеляційної скарги та дотримання порядку її подання.

Як свідчать матеріали справи, після одержання позовної заяви відповідача, суд першої інстанції залишив таку позовну заяву без руху згідно ухвали від 29 вересня 2021 року та надав десятиденний строк для усунення недоліків.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачем було надіслано на адресу Київського окружного адміністративного суду за допомогою системи «Електронний суд» заяви від 09 жовтня 2021 року та 11 жовтня 2021 року про усунення недоліків та докази направлення копії позовної заяви відповідачу.

У подальшому, приймаючи оскаржувану ухвалу від 27 жовтня 2021 року суд першої інстанції констатував повне невиконання вимог судового рішення від 29.09.2021.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно п.1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

У той же час, за наслідками розгляду поданих позивачем клопотань на усунення недоліків згідно ухвали про залишення позовної заяви без руху від 29 вересня 2021 року, судом першої інстанції було прийнято ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, обгрунтовану тим, що дана справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів враховує частину другу статті 170 КАС України згідно якої про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у відкритті провадження у даній справі.

Відповідно до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France», № 23805/94 п. 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав може унеможливити доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід частково задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Клопотання позивача про необхідність відшкодування судових витрат у розмірі 3846,70 грн колегія суддів вважає передчасним, так як у даному випадку судом апеляційної інстанції не переглядається справа по суті та не виноситься остаточне рішення, у той час як положення статті 139 КАС України передбачають можливість розподілу судових витрат за наслідками вирішення позовних вимог по суті спору.

Так, питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем у справі, повинен розглядати суд під час нового розгляду справи та з урахуванням результатів її вирішення.

У даному випадку, судове рішення про направлення справи на продовження розгляду не є рішенням, прийнятим на користь однієї із сторін у справі, оскільки передбачає повторну передачу справи до суду відповідної інстанції для нового розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року - скасувати, а справу № 320/11921/21 направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук