Справа № 320/9390/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року № 320/9390/21

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Куделі В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області з вимогами:

- визнати протиправним рішення тринадцятої сесії восьмого скликання Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області () від 12 травня 2021 року №229 в частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Медвинської територіальної громади;

- зобов`язати Медвинську сільську раду Білоцерківського району Київської області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах села Коряківка, Богуславського (Білоцерківського) району, Київської області загальною площею 0,25 га.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 24.03.2021 звернулась до Медвинської сільської ради із заявою в якій просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах села Коряківка, Богуславського (Білоцерківського) району, Київської області загальною площею близько 0,25 га, згідно доданих графічних матеріалів та надала всі необхідні документи для її розгляду.

Вказала, що у подальшому, рішенням 13 сесії VIII скликання від 12.05.2021 №229 «Про відмову у наданні дозволу громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Медвинської територіальної громади» (далі Рішення №229), відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Медвинської територіальної громади у зв`язку з тим, що на бажану земельну ділянку відсутня інформація про спадкоємців, про що її повідомив листом від 21.05.2021 №387.

На думку позивача, вказана відповідачем у оскаржуваному рішенні обставина не є законною для відмови їй у наданні дозволу, оскільки вона суперечить вимогам законодавства, а тому оскаржуване рішення прийняте з порушенням ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Вважає, що нею дотримано усі необхідні умов для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та відновлення її порушеного права можливе не інакше, як шляхом визнання протиправним Рішення №229 та зобов`язання останнього повторно розглянути її заяву.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував. Зазначив, що з викопіювання земельної ділянки, яку хотіла отримати у власність позивач вбачається, що дана земельна ділянка знаходиться по АДРЕСА_2 .

Вказав, що сесією Медвинської сільської ради VIII скликання прийнято Рішення №229. Стверджує, що дане рішення є законним та прийняте, у зв`язку із тим, що присадибна ділянка по АДРЕСА_2 територіальної громади згідно відомостей з поземельної книги належала ОСОБА_2 ; згідно заповіту від 24.02.2004 ОСОБА_2 заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося ОСОБА_3 ; 28.07.2005 відкрита спадкова справа згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Зазначив, що у 2019 році ОСОБА_3 помирає і спадкоємцем за законом, згідно ст. 1258 Цивільного кодексу України усього його майна на даний час стає його мати.

Зауважив, що станом на час подання заяви позивачкою до Медвинської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах села Коряківка Богуславського (Білоцерківського району) орієнтовною площею 0,25 га, спадкове майно належним чином не оформлено, але законних підстав надавати дозвіл на розробку документації на дану земельну ділянку у відповідача немає.

На думку відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими тому, що сесія Медвинської сільської ради має приймати рішення, які не суперечать нормам закону та не порушують права громадян, але як вбачається з викладеного, земельна ділянка, яку бажала отримати позивач, є спадковим майном і не може бути надана у приватну власність осатаній.

Позивач з доводами викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву, не погодилась та надала до суду відповідь на відзив. Зазначила, що твердження відповідача не відповідають дійсності, оскільки у пункті 10 Протоколу № 4 від 07.05.2021 причиною відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначено: знаходження на земельній ділянці житлової будівлі власник якої невідомий, а не те, що дана земельна ділянка є неоформленою спадщиною ОСОБА_3 згідно заповіту від 24.02.2004.

Крім того, як вбачається з вищевказаного рішення, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стало те, що на бажану земельну ділянку відсутня інформація про спадкоємців, що не відповідає ані підставі зазначеній у пункті 10 Протоколу засідання постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, екології, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою громадян №4 від 07.05.2021р., ані положенням ст. 118 Земельного кодексу України.

На думку позивачки, оскільки доказів правомірності відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідачем не наведено, то Рішення № 229 в частині відмови у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Медвинської територіальної громади є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 суд витребував у Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області: належним чином завірену копію заповіту від 24.09.2004 ОСОБА_2 , або інформацію щодо його знаходження; відомості та/чи належним чином завіренні докази щодо наявності чи відсутності будівель на бажаній позивачем земельній ділянці, щодо якої позивач бажала отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Медвинської територіальної громади.

До суду 07.12.2021 від відповідача надійшла заява про доручення до матеріалів справи доказів, а саме доказів, які витребовувались ухвалою суду від 10.11.2021.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_4 , повідомив суду, що він є чоловіком позивачки. Пояснив, що його дружинина ОСОБА_1 , звернулась із заявою до відповідача про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах села Коряківка, Богуславського (Білоцерківського) району, Київської області загальною площею близько 0,25 га, до якої додала графічні матеріали бажаної земельної ділянки. Вказав, що бажана позивачем земельна ділянка нікому не належить та на ній не знаходяться жодної будівлі. Повідомив суд, що не зважаючи на вказане, позивачеві було відмовлено у наданні бажаної земельної ділянки з необґрунтованих відповідачем підстав.

Представник позивачки у судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив суд даний адміністративний позов задовольнити.

Відповідач про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, у судові засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивачки та покази свідка, суд вважає, що у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 24.03.2021 звернулась до Медвинської сільської ради із заявою в якій просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах села Коряківка, Богуславського (Білоцерківського) району, Київської області загальною площею близько 0,25 га, згідно доданих графічних матеріалів та надала необхідні документи для її розгляду.

Листом від 22.04.2021 №312 відповідач повідомив позивача про те, що заява від 24.03.2021 (вх. №307/02-45) буде передана на розгляд постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, екології, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, результати якої будуть передані на розгляд сесії для прийняття відповідного рішення.

Надалі, рішенням 13 сесії VIII скликання Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 12.05.2021 №229 «Про відмову у наданні дозволу громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Медвинської територіальної громади», відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Медвинської територіальної громади, вказавши підставу для відмови те, що на бажану земельну ділянку відсутня інформація про спадкоємців,

Про зазначене вище рішення, відповідач повідомив позивача листом від 21.05.2021 №387.

Позивачка не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 вказаної статті).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 вказаної статті).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 вказаної статті).

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування та порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122 та 123 ЗК України.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

Аналіз частин 6 та 7 статті 118 ЗК України дає підстави для висновку, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Судом встановлено, що позивачка звернулась до відповідача із заявою від 24.03.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах села Коряківка, Богуславського (Білоцерківського) району, Київської області загальною площею 0,25 га.

До заяви позивачка додала графічний матеріал із позначенням місця розташування бажаної земельної ділянки.

Відповідачем розглянуто вказане клопотання та прийнято Рішення №229, яким відмовлено у задоволення зазначеної заяви.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, ЗК України визначає чіткий алгоритм дій розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Під час розгляду справи судом встановлено, що бажана позивачкою земельна ділянка по АДРЕСА_2 територіальної громади згідно відомостей з поземельної книги належала ОСОБА_2 ; згідно заповіту від 24.02.2004 ОСОБА_2 заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося ОСОБА_3 ; 28.07.2005 відкрита спадкова справа згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. У 2019 році ОСОБА_3 помер і спадкоємцем за законом, згідно ст. 1258 Цивільного кодексу України усього його майна стала мати ОСОБА_3 .

У зв`язку із вказаним, відповідачем прийняте Рішення №229.

Відповідачем до суду були наданні докази, які підтверджують підставу для прийняття оскаржуваного рішення, а саме: належним чином завірену копію заповіту від 24.02.2004 ОСОБА_2 , акт обстеження об`єкта нерухомого майна та фото, на яких зображено, що на бажаній позивачкою земельній ділянці знаходиться будинок, поряд з яким розташована господарська будівля.

Суд зазначає, що ст. 1225 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі ЦК України) передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1). До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені (ч. 2). До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ч. 3).

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч. 2). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3). Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч. 4). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5).

Відповідно до ч. 5 ст. 1277 ЦК України спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Згідно ст. 1283 ЦК України охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою (ч. 1). Нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна (ч. 2).

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Особи або органи, що вживають заходів з охорони спадкового майна, мають право укладати договори з третіми особами, спрямовані на забезпечення охорони спадкового майна.

З огляду на встановлені обставини та надані відповідачем докази, вбачається, що бажана позивачкою земельна ділянка є спадковим майном і щодо неї не може бути наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Крім того, позивачем не було надано доказів того, що бажана позивачкою земельна ділянка, яка зокрема, була майном ОСОБА_3 та після його смерті перейшла за спадком його матері, визнана відумерлою спадщиною.

Також суд не може погодитись із твердженнями позивача, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву посилається на Протокол засідання постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, екології, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою громадян №4 від 07.05.2021 згідно якого позивачу відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах села Коряківка Богуславського (Білоцерківського району) орієнтовною площею 0,25 га у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка є неоформленою спадщиною ОСОБА_3 згідно заповіту від 24.02.2004, а у оскаржуваному рішенні підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стало те, що на бажану земельну ділянку відсутня інформація про спадкоємців, тому з даного приводу суд зазначає наступне.

Стаття 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) передбачає, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету (ч. 1).

Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями (ч. 4 ст.47 Закон №280/97-ВР).

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ч. 10 ст.47 Закон №280/97-ВР).

Рекомендації постійних комісій підлягають обов`язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи повинно бути повідомлено комісіям у встановлений ними строк (ч. 11 ст. 47 Закон №280/97-ВР).

Постійна комісія для вивчення питань, розробки проектів рішень ради може створювати підготовчі комісії і робочі групи з залученням представників громадськості, вчених і спеціалістів. Питання, які належать до відання кількох постійних комісій, можуть за ініціативою комісій, а також за дорученням ради, її голови, відповідно заступника голови районної у місті, районної ради чи першого заступника, заступника голови обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради розглядатися постійними комісіями спільно. Висновки і рекомендації, прийняті постійними комісіями на їх спільних засіданнях, підписуються головами відповідних постійних комісій (ч. 12 ст.47 Закон №280/97-ВР).

Постійні комісії є підзвітними раді та відповідальними перед нею (ч. 14 ст.47 Закон №280/97-ВР).

Таким чином, аналізуючи вищевказане суд зазначає, що постійні комісії, зокрема, і комісія відповідача з питань земельних відносин, природокористування, екології, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою громадян, можуть надавати висновки і рекомендації, які можуть бути враховані радою при винесенні відповідного рішення.

Частиною 5 ст. 242 КАС України вказано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №802/159-17-а викладено висновки застосування статті 118 ЗК України, зокрема як слідує із змісту частини шостої статті 118 ЗК України, даною нормою в імперативній формі встановлено, що для отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності заінтересована особа повинна подати клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також обов`язково додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Будь-яких винятків з цього правила чи альтернативних варіантів дана норма не містить. Необхідність подання таких матеріалів випливає із самого змісту наведених норм, оскільки, як передбачено частиною сьомою цієї статті, підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. З цього випливає, що графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки».

Вирішуючи спір, суд враховує висновки Верховного Суду, та констатуючи те, що бажана позивачкою земельна ділянка не є вільною, оскільки є спадковим майном, та приходить до висновку, що надана відповідачем відмова у наданні дозволу громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Медвинської територіальної громади є правомірною та такою, що відповідає вичерпним підставам, визначеними ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Частиною 1 ст. 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.132 КАС).

Положеннями абз. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) визначено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 ст. 4 Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Також, ч. 2 зазначеної статті передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, з 1 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2270,00 грн.).

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (абз.2 ч.3 ст.6 Закону №3674-VI).

Положеннями ч. 1 ст.8 Закону №3674-VI встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При зверненні до суду з даним адміністративним позовом, позивачем заявлено 1 (одну) вимоги немайнового характеру та 1 (одну) похідну вимогу. Таким чином, судовий збір за звернення до суду з даним адміністративним позовом становить 908,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі позивачеві відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі.

Відтак, враховуючи несплату позивачем під час подання даного адміністративного позову судового збору у розмірі 908,00 грн. та відмовою у задоволенні даного позову, такий судовий збір належить стягнути на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908,00 грн. з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України (Отримувач коштів - ГУК у Київ. обл./м. Київ/22030101; Код отримувача - ; Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача - МФО: 899998, Рахунок отримувача - UA4010001; Код класифікації доходів бюджету - 22030101 судовий збір у розмір 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 17 грудня 2021 р.