Справа № 360/6911/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/6911/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання здійснити дії,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 за період з 31.12.2017 по 31.12.2017 в сумі 6505,83 грн., з 01.01.2018 по 31.08.2018 в сумі 32734,40 грн., та за період з 01.01.2021 по 31.08.2021 в сумі 36734,40 грн., на загальну суму 75974,63 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 нараховану та невиплачену пенсію (заборгованість) за період з 31.12.2017 по 31.12.2017 в сумі 6505,83 грн., з 01.01.2018 по 31.08.2018 в сумі 32734,40 грн., з 01.01.2021 по 31.08.2021 в сумі 36734,40 грн., на загальну суму 75974,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на пенсію за вислугу років, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , видане 16.04.2015, є внутрішньо переміщеною особою з міста Луганськ Луганської області, та з 02.11.2014 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області управлінні Пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (надалі - Пенсійний Фонд).

ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи згідно довідки №921000703 від 18.11.2014, виданої управлінням соціального захисту населення Білокуракинської райдержадміністрації.

З 01.10.2017 Позивачу безпідставно припинена виплата пенсії, з 01.09.2018 виплати поновлено. З 01.01.2021 Позивачу знову безпідставно припинена виплата пенсії, з 01.09.2021 виплати пенсії поновлено.

08.09.2021 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області представником Позивача спрямовано адвокатський запит с проханням повідомити підстави незаконного призупинення пенсійних виплат, суми заборгованості та дату здійснення виплат незаконно затриманої пенсії.

На даний запит на адресу представника Позивача надійшов лист від Пенсійного фонду за вих. № 1200-0202-8/37351 від 16.09.2021 р., в якому повідомлялось, що виплата пенсії ОСОБА_1 була призупинена з 01.10.2017 на підставі витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 29.08.2017 №47, надісланого Управлінням соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації на адресу Головного управління ПФУ 18.09.2017, згідно якого прийнято рішення щодо припинення соціальних виплат у відповідності до п.п.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, затвердженого Постановою №365. Також в даному листі зазначено, що 12.04.2018 після особистого звернення ОСОБА_1 до Пенсійного фонду з відповідною заявою, та надходження до Головного управління Пенсійного фонду витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №75 від 04.05.2018, надісланого Управлінням соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації 27.07.2021, виплату пенсії ОСОБА_1 поновлено з 01.09.2018 року. Сума облікованої заборгованості по виплаті пенсії ОСОБА_1 складає: за період з 31.12.2017 по 31.12.2017 - 6505,83 грн., з 01.01.2018 по 31.08.2018 - 32734,40 грн. Далі, в даному листі Пенсійний фонд зазначає, що 20.10.2020 на адресу Головного управління Пенсійного фонду надійшла інформація від філії- ЛОУ АТ «Ощадбанк» по клієнтам, за рахунками яких суми пенсії одержуються з поточного рахунку за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунку більше як один рік, зокрема на ОСОБА_1 12.11.2020 нібито на адресу ОСОБА_1 . Пенсійний фонд спрямував лист, в якому запропонував з`явитись до Пенсійного фонду та подати нову заяву про виплату пенсії. Як повідомляє Пенсійний фонд, що в зазначений термін ОСОБА_1 не з`явився до Пенсійного фонду, тому виплата пенсії йому була призупинена з 01.01.2021. Після особистого звернення ОСОБА_1 09.08.2021 до Пенсійного фонду з відповідною заявою про поновлення пенсії та надходження до Пенсійного фонду інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, виплату пенсії ОСОБА_1 поновлено з 01.09.2021. Сума облікованої заборгованості по виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.08.2021 складає 36734,40 грн. Також, в даному листі Пенсійний фонд зазначив, що враховуючи норми п.1 Постанови №637 КМУ сума невиплачених пенсійних коштів за вищезазначені періоди обліковується в Головному управлінні та буде виплачена тільки після затвердження окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Але, не звертаючи на те, що витяг з протоколу засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №75 від 04.05.2018, згідно якого комісія вирішила поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з місяця припинення даної виплати, та інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, заборгованість за період з 31.12.2017 по 31.12.2017 - 6505,83 грн., з 01.01.2018 по 31.08.2018 - 32734,40 грн., та за період з 01.01.2021 по 31.08.2021 складає 36734,40 грн., ОСОБА_1 до теперішнього часу не виплачена.

Даним листом Відповідач підтвердив, що управління не виплачує Позивачеві призначену йому пенсію за вислугу років за період з 31.12.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.08.2018, з 01.01.2021 по 31.08.2021.

Таким чином, Пенсійний Фонд в порушення діючого законодавства, безпідставно та незаконно не виплачує Позивачу пенсію за період з 31.12.2017 по 31.12.2017 в сумі 6505,83 грн., з 01.01.2018 по 31.08.2018 в сумі 32734,40 грн., та за період з 01.01.2021 по 31.08.2021 в сумі 36734,40 грн. Відповідач поновив нарахування пенсії за вислугу років, проте, заборгованість за період 31.12.2017 по 31.12.2017, 01.01.2021 по 31.08.2021 не сплатив, у зв`язку з чим Позивач опинився у скрутному матеріальному становищі, а тому вважає дії Відповідача неправомірними та такими, що порушують його конституційні права.

Ухвалою суду від 11.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду належним чином засвідчені копії письмових доказів (документів), доданих до позовної заяви, для приєднання до справи та надіслання відповідачеві.

15.11.2021 представником позивача надано витребувані документи.

Ухвалою суду від 22.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що подав відзив на позовну заяву (а.с. 51-56).

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що виплату пенсії Позивачу здійснено з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365», тобто невиплачена пенсія за період з 31.10.2017 по 31.08.2018 та за період з 01.01.2021 по 31.08.2021 в сумі буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного КМУ після отримання відповідного фінансування.

Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , отримує пенсію за віком, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України (арк. спр. 10), картки фізичної особи-платника податків (арк. спр. 10), довідки від 18.11.2014 № 921000703 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 11) та пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 .

Позивач 05.12.2014 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії (арк. спр. 61).

Позивачу призначено пенсію в управлінні з 02.11.2014 за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової , служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262 (далі-Закон №2262) по лінії Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 81).

На підставі витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам , від 29.08.2017 №47, надіслано Управлінням соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації на адресу Головного управління 18.09.2017, згідно якого прийнято рішення щодо припинення і соціальних виплат у відповідності до п.п. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю , за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою №365, - виплату пенсії позивачу було призупинено з 01.10.2017 (а.с. 74).

12.04.2018 позивач звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 84), виплату пенсії поновлено з 01.09.2018.

Заборгованість за період з жовтня 2017 по грудень 2017 становить 6505,83 грн., з січня 2018 по серпень 2018 - 32734.40 грн.

20.10.2020 на адресу управління надійшла інформація від філії - ЛОУ АТ , «Ощадбанк» по клієнтам, за рахунок яких суми пенсії та/або грошової допомоги одержуються з поточного рахунку за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунку більше як один рік, зокрема на позивача.

Для вирішення питання подальшої виплати пенсії на адресу позивача був надісланий лист від 12.11.2020 №1200-010302-8/24880, у якому запропоновано звернутись до управління з документами, підтверджуючими особу та новою заявою про виплату пенси. Якщо до 25-го числа місяця, наступного за місяцем направлення повідомлення, пенсіонер не звертається до органу Пенсійного фонду, а також у разі не надходження відповідної заяви від установи уповноваженого банку у встановленому порядку, з наступного виплатного періоду перерахування пенсії на поточний рахунок до установи уповноваженого банку припиняється (а.с. 91).

У визначений термін позивач із новою заявою до управління не звернувся. Враховуючи вищевикладене виплату позивачу призупинено з 01.01.2021 (а.с. 93).

Заборгованість за період з січня 2021 по серпень 2021 становить 36734,40 грн.

Після особистого звернення позивача 09.08.2021 до управління із заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 94), актуальними реквізитами карткового рахунку та надходження до управління інформації з ЄІБДВПО, виплату пенсії було поновлено з 01.09.2021.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії за період з 31.10.2017 по 31.08.2018 та за період з 01.01.2021 по 31.08.2021.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини третьої статті 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Щодо заборгованості по пенсії за період з 01.10.2017 по 31.08.2018 та за період з 01.01.2021 по 31.08.2021, то право Позивача на пенсію за вказаний період не є спірним.

Відповідачем пенсія за вказаний період нарахована у повному обсязі, однак, не виплачена з посиланням на пункт 15 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України», враховуючи наведене Позивачу не сплачено заборгованості за минулий період.

Суд вважає таку позицію неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилання відповідача щодо невиплати пенсії на відсутність фінансування судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат та зобов`язання Відповідача виплатити Позивачу заборгованість з пенсійних виплат за період з 01.10.2017 по 31.08.2018 та за період з 01.01.2021 по 31.08.2021.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Згідно пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету, суд вважає необхідним допустити це рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню повністю, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 908,00 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2017 по 31.08.2018 та за період з 01.01.2021 по 31.08.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 нараховану та невиплачену пенсію (заборгованість) за період з 01.10.2017 по 31.08.2018 та за період з 01.01.2021 по 31.08.2021.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов