Справа № 400/6995/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/6995/21
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

25 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 на підставі довіреності ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , викладену листом від 12.08.2021 № 9351-9113/Г-02/8-1400/21;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, починаючи з 01.09.1999.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю відмови відповідача щодо поновлення позивачу пенсії за вислугу років. Позивач зазначає, що пенсію йому призначено, проте зупинено виплату у зв`язку з його виїздом на постійне проживання в Ізраїль. Вказує, що заява про поновлення виплати пенсії повністю відповідає Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, заява може подаватись уповноваженим представником. Позивач вважає, що до спірних правовідносин не повинні застосовуватися строки звернення до суду, в обґрунтування чого посилається на рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009. Відсутність пенсійної справи позивача не може бути підставою для відмови йому у поновленні пенсії.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи про необґрунтованість позовних вимог. Позивачу відмовлено у призначенні пенсії на законних підставах в зв`язку з порушенням останнім Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, який передбачає особисте звернення особи за поновленням пенсії в органи Пенсійного фонду. Позивачем не надано документа на підтвердження його місця проживання (реєстрації). Також подана заява не відповідає встановленій формі, а тому її розглянуто в порядку звернення громадян. За інформацією відділу опрацювання пенсійної документації архівна пенсійна справа позивача в архівних книгах знятих пенсійних справ не зареєстрована. Згідно з базою даних «Автоматизована система обробки пенсійної документації» та програмного забезпечення «Підсистема призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи» позивач на обліку не знаходився та пенсію не отримував. Позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав він дізнавався щомісячно при неотриманні пенсійних виплат.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, починаючи з 07.10.2009.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, при обґрунтуванні поданої скарги апелянт посилається на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. В частині доводів щодо пропуску позивачем строку звернення до суду наводить висновки Верховного Суду викладені у постанові від 31.03.2021 по справі №240/12017/19.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 у зв`язку з досягненням пенсійного віку у січні 1998 року Центральним районним відділом соціального забезпечення м. Миколаєва призначено пенсію за віком, що підтверджується відповідним штампом та підписом відповідальної особи райсоцзабезу у його трудовій книжці (а.с. 14).

Крім того, в трудовій книжці позивача міститься запис від 25.02.1998 про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с. 16).

У зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль позивачу припинено виплату пенсії.

01.06.2021 представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про поновлення виплати пенсії з дати припинення її виплати з відповідним перерахунком і індексацією, та надати копії документів, що містяться в пенсійній справі, а саме, повідомлення про призначення пенсії та рішення про припинення виплати пенсії (а.с. 19).

ГУ ПФУ в Миколаївській області листом від 15.06.2021 повідомило, що за інформацією відділу опрацювання пенсійної документації архівна пенсійна справа ОСОБА_1 в архівних книгах знятих пенсійних справ не зареєстрована, згідно з базою даних «автоматизована система обробки пенсійної документації» та програмного забезпечення «Підсистема призначення та виплати пенсій на базі електронної пенсійної справи» на обліку не знаходився та пенсію не отримував.

Головним управлінням направлено запит до управління соціальних виплат та компенсацій Центрального району щодо надання архівної пенсійної справи.

Листом від 23.06.2021 Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради повідомило ГУ ПФУ, що архівна пенсійна справа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в архівних книгах не значиться, а отже, до архіву не надходила (а.с. 21).

29.07.2021 від представника позивача до ГУ ПФУ в Миколаївській області надійшла заява про поновлення виплати пенсії, згідно якої роз`яснено обставини припинення та наявності підстав для поновлення її виплати.

Додатками до заяви надано:

- копію довіреності на право представництва;

- копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю;

- копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 (з апостилем) з відміткою про постійне місце проживання в Ізраїлі;

- копію трудової книжки ОСОБА_1 ;

- також надано вищеперераховані листи органу ПФУ, управління соцвиплат тощо.

Листом від 12.08.2021 відповідач надав відповідь, згідно якої позивачем не надано документа, що засвідчував би місце проживання (реєстрації) в Україні.

Органом ПФУ зазначено, що на теперішній час немає законодавчих актів між державами України та Ізраїль, на підставі яких можлива виплата ОСОБА_1 пенсії при умові збереження постійного місця проживання в Ізраїлі.

Підсумовуючи, ГУ ПФУ в Миколаївській області зазначило, що позивачу можливо поновити виплату пенсії при виконанні вимог передбачених п. 1.1, 2.22 Порядку №22-1 (а.с.25).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Відсутність в архіві пенсійної справи не впливає на право позивача щодо поновлення раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена, тому дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії. Остання має бути відновлена відповідно до вимог чинного законодавства України у зв`язку з її втратою чи знищенням.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України та враховуючи подання апеляційної скарги тільки відповідачем, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

За своїм змістом рішення Конституційного Суду України надає висновок щодо неконституційності положень Закону №1058-ІV стосовно пенсіонерів, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Внаслідок його ухвалення у таких осіб відновилось право на отримання призначеної пенсії, а у органів Пенсійного фонду України відновився обов`язок поновити виплату такої пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

Вірними є висновки суду першої інстанції, які відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 815/1226/18, що відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Слід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду серед іншого зазначила, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20 січня 2012 року у справі "Рисовський проти України". Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.

Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.

Крім того, обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Зазначені висновки спростовують доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду в частині задоволених вимог про поновлення виплати пенсії з 07.10.2009.

ГУ ПФУ в Миколаївській області в частині обмеження строків звернення до суду посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, що не є релевантною, оскільки викладені в ній висновки стосуються питання перерахунку пенсії, тобто, неподібних правовідносин.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі - Порядок №22-1) (в редакції з 30.03.2021).

Відповідно до п. 1.1 Порядку №22-1, зокрема, заява про поновлення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до п. 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення пенсійним органом дій, спрямованих на поновлення пенсії за віком, є відповідна заява заявника подана з пред`явленням паспорта (або іншого документа, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Матеріали справи підтверджують, що до заяви від 29.07.2021 додано апостильовану копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданого 25.01.2021, який містить відмітку про постійне проживання в Ізраїлі (а.с. 9).

Викладені відповідачем в листі від 12.08.2021 зауваження щодо відсутності підтвердження місця проживання (реєстрації) в Україні є невмотивованими, оскільки п. 2.9 Порядку №22-1 передбачає вимогу щодо пред`явлення паспорта або іншого документа, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, проте вказане не підтверджує, що дані документи мають підтверджувати проживання (реєстрацію) особи саме в Україні.

Крім того, фактом наявності права позивача на поновлення пенсії є наявність в нього громадянства України, а не проживання на її території.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Судова колегія звертає увагу, що позивач не обмежений у можливості отримувати виплату пенсії через установу обраного банку, що додатково виключає необхідність проживання саме в Україні.

Судова колегія звертає увагу, що Порядком №22-1 з 30.03.2021 передбачено можливість подачі заяви про поновлення виплати пенсії тільки заявником.

При цьому, можливість подачі такої заяви через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України взагалі не передбачена, на відміну від інших, як то призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання тощо.

Судова колегія акцентує увагу, що п. 1.3 Порядку №22-1 передбачена можливість подачі ряду заяв представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, проте даний пункт не передбачає таку можливість при поновленні пенсії.

Зміни до Порядку №22-1 в частині регулювання подачі заяв про поновлення виплати пенсії внесено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2021, зареєстрованої в Мінюсті України 16.03.2021 за №339/35961.

Аналіз вищевказаного свідчить про створення штучних та необґрунтованих перешкод у можливості поновлення виплати пенсії, зокрема, позивачу, який виїхав до Держави Ізраїль, оскільки цілком зрозуміло, що ОСОБА_1 у майже 84 роки не буде долати шлях до України для вчинення даних дій та поновлення свого конституційного права на пенсійне забезпечення.

При цьому, інших можливостей для, зокрема, електронного звернення Державою в особі Пенсійного фонду України не створено, що є недопустимим.

Судова колегія враховує, що позивачем надано чинний паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який видано 25.01.2021, що виключає будь-які сумніви, що саме ОСОБА_1 ініціює дії щодо поновлення виплати своєї пенсії.

Матеріали справи свідчать, що заяву про поновлення пенсії подано уповноваженим представником позивача, про що свідчить відповідна апостильована довіреність (а.с. 27-28).

Доводи апелянта, що подана заява не відповідає встановленій Порядком №22-1 формі є проявом надмірного формалізму, оскільки вони надають перевагу формі, а не змісту, що є недопустимим у спірних правовідносинах.

Зазначене в сукупності з безумовним правом позивача на отримання належних йому пенсійних виплат є достатнім для обов`язку відповідача врахувати подану заяву як належну та вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутність пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, так як протилежне позбавляє його права на відновлення її виплати, яке він має згідно Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Вини позивача у відсутності пенсійної справи не встановлено, то ж її відновлення є обов`язком відповідача.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 року № 200/3663/16-а (2-а/200/210/16) адміністративне провадження № К/9901/29957/18

У постанові від 13.12.2018 у справі №758/7663/16-а, обставини якої є релевантними, Верховний Суд дійшов правового висновку про те, що відсутність в архіві пенсійної справи не впливає на право позивача щодо поновлення раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена, тому дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії. Щодо відсутності самої пенсійної справи на ім`я позивача, то остання має бути відновлена відповідно до вимог чинного законодавства України у зв`язку з її втратою чи знищенням.

Судова колегія звертає увагу, що відсутність архівної пенсійної справи впливає на можливість органу ПФУ здійснити розрахунок пенсійних виплат, що мають виплачуватися позивачу, проте ця обставина не є перешкодою для саме поновлення виплати пенсії, оскільки позивачем надані необхідні документи для обчислення пенсії, а за необхідності відповідач має право відповідно до Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднанні управління, яке затверджене постановою Правління ПФУ №28-2 від 22 грудня 2014 року, отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

В даному випадку також неможливо стверджувати, що зобов`язання суду поновити виплату позивачу пенсії свідчитиме про втручання суду у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу ПФУ, оскільки в даному випадку вбачається безумовне право позивача на її отримання та обов`язок відповідача здійснити відповідне поновлення виплати з 07.10.2009.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 30 серпня 2021 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В. Кравченко