Справа № 402/756/21
Суддя: Бондаренко А. А.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 402/756/21
РІШЕННЯ

іменем України

"24" грудня 2021 р. м. Благовіщенське

Ульяновський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Бондаренка А.А.,

секретар судового засідання Хименко О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сержанта поліції СПД №2 (м. Благовіщенське) Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Балаболки Сергія Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

19.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що наприкінці вересня 2021 року отримав по пошті постанову серії БАВ № 148055 від 19.09.2021 року, винесену сержантом поліції СПД №2 (м. Благовіщенське) Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Балаболкою С.В., про накладення на нього адміністративного стягнення. Вказаною постановою позивача визнано винуватим та притягнути до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126, ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121 КУпАП. Відповідно до постанови позивач 19.09.2021 року о 10 год.12 хв. у с.Шамраєве по вул. Центральній керував транспортним засобом та буксирував напівпричіп, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, а саме (ВЕ), також у причепі не працювали задні стоп сигнали та будучи не прищебнутим ременями безпеки, чим порушив вимоги п.п31.4.3А,23 в, 21 А Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126, ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121 КУпАП.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, оскільки позивач не вчиняв правопорушення, у вчиненні якого його визнано винним. Крім того, незаконність оскаржуваної постанови обґрунтовує тим, що не вказано свідків події, не надано жодних фото та відео- матеріалів на підтвердження його вини. Відповідач відзив на позов до суду не направив.

Дослідивши в порядку спрощеного провадження матеріали справи судом встановлено:

З тексту оскаржуваної постанови вбачається 19.10.2021 року сержантом поліції СПД №2 (м. Благовіщенське) Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Балаболкою С.В. винесено постанову серії БАВ № 148055 від 19.09.2021 року. Вказаною постановою позивача визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126, ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121 КУпАП. Відповідно до постанови позивач 19.09.2021 року о 10 год.12 хв. у с.Шамраєве по вул. Центральній керував транспортним засобом Daewoo Т113110/ ПА 004 д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та буксирував напівпричіп, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, а саме (ВЕ), чим порушив вимоги п.п31.4.3А,23 в, 21 А Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126, ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121 КУпАП.

Як судом встановлено з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належний позивачеві автомобільний причеп марки «Бобер» реєстраційний номер НОМЕР_2 повною масою 700 грн. категорії О1.

Як судом встановлено з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належний позивачеві автомобільний причеп марки «Бобер» реєстраційний номер НОМЕР_2 повною масою 700 кг. категорії ВЕ.

Як встановлено з копії посвідчення водія НОМЕР_5 ОСОБА_1 має право керування транспортними засобами категорії «В».

При вирішенні справи суд керується такими нормами законодавства:

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) (далі по тексту Положення) транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

Відповідно до пункту 5 Положення водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.

Таким чином судом встановлено, що позивач , маючи водійське посвідчення категорії В, мав право керувати вказаним автомобільним причепом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації N К (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Такі ж позиції висловлює і Верховний суд у постанові у справі №759/360/17 від 13 грудня 2018 року.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про відсутність в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Щодо обґрунтованості позову в частині притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121 КУпАП суд виходить з таких міркувань.

Перевірити обґрунтованість обвинувачення позивача у буксируванні причепу, у якому станом на 19.09.2021 року не працювали задні стоп сигнали та у керуванні транспортним засобом, будучи не прищебнутим ременями безпеки, вчинене 19.09.2021 року без показів свідків, інших доказів не є можливим.

При цьому відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідач в судове засідання не з`явився, доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121 не надав, відзиву щодо пред`явленого адміністративного позову, не направив.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем достовірних та безперечних доказів незаконних дій з боку позивача стосовно обґрунтування винесеної постанови, щодо накладення адміністративного стягнення відносно позивача, суду не надано, та дії відповідача при ухвалені постанови не відповідали вимогам означених норм закону, як того вимагає стаття 19 Конституції України, а тому дії відповідача є неправомірними.

Вимогами ч.3 ст. 286 КАС України визначено: За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вимогами ст. 38 КпАП України визначено: адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

У зв`язку з тим, що на час розгляду даної адміністративної справи закінчились строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаними статтями КУпАП, суд вважає, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 148055 від 19.09.2021 року винесену сержантом поліції СПД №2 (м. Благовіщенське) Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Балаболкою С.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. А. Бондаренко