Справа № 480/3398/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 р. Справа № 480/3398/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 19.07.21 по справі № 480/3398/21

за позовом ОСОБА_1

до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, і просив суд:

- визнати протиправними дії Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , площею 1,3194 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої в межах населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області.

- зобов`язати Миколаївську селищну раду Білопільського району Сумської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , площею 1,3194 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої в межах населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що на її думку відповідач протиправно відмовив їй у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Позивач вважає, що відповідач безпідставно не затверджує проект землеустрою, при цьому він зобов`язаний затвердити такий проект, враховуючи наявний позитивний висновок ГУ Держгеокадастру у Житомирській області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року позов ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області від 26.03.2021 "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 ".

Зобов`язано Миколаївську селищну раду Сумського району Сумської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , площею 1,3194 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої в межах населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області та прийняти рішення по даній заяві, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що рішенням Миколаївської селищної ради від 26.03.2021 року ОСОБА_1 відмовлено в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0079, площею 1,3194 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої в межах населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в зв`язку з невідповідністю вимогам законів та техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель.

Представник відповідача вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено фактичні обставини справи, зокрема те, що дозвіл на розробку проекту землеустрою надано щодо земельної ділянки, розташованої в межах населеного пункту, а також те, що проект землеустрою розроблено щодо земельної ділянки, розташованої в межах населеного пункту, в той час як дозвіл надано і розроблено проект щодо земельної ділянки, розташованої поза межами населених пунктів, однак земельна ділянка :03:001:0079 розташована в межах с. Супрунівка.

Відповідач наголошує, що земельна ділянка :03:001:0079 розташована в межах с. Супрунівка, а проект відведення земельної ділянки, поданий на затвердження, не містить погодження структурного підрозділу у сфері містобудування та архітектури, він не відповідає вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

На думку відповідача, вказані доводи судом першої інстанції залишено поза увагою та зроблено помилковий висновок про те, що проект погоджено в порядку, передбаченому ст. 186-1 ЗК України.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що на його думку судом першої інстанції вірно визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області від 26.03.2021 "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 ".

На думку позивача доводи апеляційної скарги позивача є необгрунтованими.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області від 18.09.2020 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки" позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , площею 1,3194 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої в межах населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області (а.с.16).

На підставі вказаного рішення, ДП "Центр державного земельного кадастру" було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , площею 1,3194 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої в межах населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області. (а.с.44-67).

Вказаний проект землеустрою було погоджено експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, що підтверджується висновком від 05.10.2020 №16128/82-20 (а.с. 66).

У п. 8 вказаного висновку зазначено: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (сіножаті), розташованої за межами населених пунктів на території Супрунівського старостату Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам (а.с.66).

Також у п. 10 вказаного висновку зазначено: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (сіножаті), розташованої за межами населених пунктів на території Супрунівського старостату Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області погоджується.

Для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач звернулася до відповідача із відповідною заявою, документацією із землеустрою та позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації.

Рішенням від 26.03.2021 відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю вимогам законів та технічно-економічного обґрунтування використання та охорони земель (а.с.29).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не доведено, що саме не було здійснено позивачем на час подання заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, отже рішення відповідача від 26.03.2021, яким відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не відповідає приписам ст. 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частина 9 ст. 118 Земельного кодексу України передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 6 ст. 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Колегія суддів аналізуючи наведені норми права, зазначає, що після отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою, відповідний орган зобов`язаний прийняти рішення про його затвердження. Іншого варіанту поведінки суб`єкта владних повноважень в даному випадку не передбачено, оскільки для затвердження подається уже погоджений проект землеустрою.

Відповідно до ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

З матеріалів справи вбачається, що наданий разом із проектом землеустрою висновок про його погодження не містить жодних зауважень до проекту. У відзиві на адміністративний позов, представником була зазначена підстава відмови у затвердженні проекту: земельна ділянка :03:001:0079 розташована в межах с. Супрунівка, отже місце розташування земельної ділянки, на розроблення проекту землеустрою щодо якої надано дозвіл та щодо якої складено проект не відповідає фактичному розташуванню земельної ділянки.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, стосовно зазначеної підстави для відмови у затвердження проекту землеустрою, колегія суддів зазначає наступне.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частиною шостою цієї статті підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Таким чином, перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження.

У постановах від 24.01.2020 у справі №316/979/18 та від 30.08.2018 у справі №817/586/17 Верховний Суд зазначив, що перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів здійснюється саме на етапі погодження такого проекту. Відповідач не має повноважень на здійснення перевірки документації із землеустрою на відповідність нормам чинного законодавства, оскільки такі повноваження надані лише державному кадастровому реєстратору.

Крім того, за приписами частин дев`ятої - десятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Колегія суддів аналізуючи наведене правове регулювання, зокрема положення частини дев`ятої статті 118 ЗК України зазначає, що підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише відсутність погодження такого проекту у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, та у визначених законом випадках обов`язкової державної експертизи. Інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження та проведення експертизи (у разі необхідності), наведена норма статті 118 ЗК України не містить.

Оскільки на затвердження до відповідача позивачем подано погоджений висновком №16128/82-20 від 05.10.2020 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, то висунення відповідачем зауважень до такого проекту землеустрою та зазначення в якості підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою обставини про невідповідністю вимогам законів та технічно-економічного обґрунтування використання та охорони земель, не відповідає правильному застосуванню положень статті 118 ЗК України.

Отже, відповідачем не доведено, що саме не було здійснено позивачем на час подання заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення відповідача від 26.03.2021, яким відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не відповідає приписам ст. 2 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першоїі нстанції, що для належного та повного захисту порушених прав позивача необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської селищної ради від 26.03.2021, оскільки у затвердженні проекту землеустрою відповідач відмовив саме рішенням від 26.03.2021.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , площею 1,3194 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої в межах населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області.

Крім того, колегія суддів переглядаючи дану адміністративну справу в межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.

27 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" (далі - Закон № 1423-ІХ), згідно з яким землі державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) передані до комунальної власності сільських, селищних, міських рад.

Так, розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 такого змісту:

"З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.".

Отже, з дня набрання чинності Законом № 1423-ІХ до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад відповідач, як орган виконавчої влади, який здійснював розпорядження земельними ділянками державної власності, втратив права щодо розпорядження такими земельними ділянками.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року по справі № 480/3398/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 480/3398/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва