Справа № 420/18935/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог, ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови вирішив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивачки, ОСОБА_1 , до відповідача, Державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому позивачка просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лісецької А.В. «Про стягнення штрафу за невиконання судового рішення» №62929422 від 23.09.2021 на суму 1700, 00 грн.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивачка стверджувала, що постанова «Про накладення штрафу за невиконання рішення суду» є незаконною та належить до скасування, оскільки відповідач протиправно зобов`язує її знести споруду, яка не була предметом розгляду справи в суді. Тобто - виконати зобов`язання, що не відповідає вимогам , які зазначені у виконавчому листі. У будинковолодінні позивачки відсутня дворова тимчасова вбиральня з вигрібною ямою, тому під час виконання судового рішення, існування такої споруди не встановлено. Даний факт встановлений в ухвалі Арцизького районного суду від 20.09.2021. Вказані обставини свідчать про існування об`єктивних причин, що унеможливлюють добровільне виконання рішення суду, а тому відсутні підстави для притягнення позивачки до відповідальності. Крім того, притягнення позивачки до адміністративної відповідальності не є дієвим заходом, який би допоміг виконати рішення суду. Так у кінцевому підсумку виконавче провадження було закінчене, а виконавчий лист повернутий суду без виконання.

(б) Позиція відповідача

07.12.2021 відповідач до суду надав відзив на адміністративний позов, в якому заперечував проти позовної вимоги, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Відповідач зазначав, що на час здійснення виконавчого провадження державний виконавець для перевірки факту виконання рішення суду неодноразово здійснював вихід за відповідною адрескою. Але потрапити на територію домоволодіння боржниці не вдалося, оскільки на його виклик ніхто з мешканців будинку не вийшов, а присутня позивача не надала дозвіл на вхід на подвір`я будинку. Також державний виконавець письмово повідомляв про повторний вихід, проте потрапити на територію домоволодіння йому знову не вдалося. 01.10.2020 виходом на дільницю державний виконавець встановив, що на день винесення спірної постанови про накладення штрафу, на території домоволодіння позивачки на відстані приблизно 4 метри від вікна сусіднього будинку відсутні будь-які інші дворові споруди, окрім капітальної споруди, збудованої впритул до гаража.

Вказана споруда на час винесення спірної постанови та на теперішній час має цементну підлогу, яму під нею, а також вентиляційні отвори, які виходять з ями назовні, що свідчить про зміну боржницею цільового призначення споруди із дворової вбиральні на споруду господарського призначення.

На думку відповідача, позивачка змінила цільове призначення споруди з метою затягування та ухилення від виконання рішення суду щодо її демонтування.

(в) Пояснення третьої особи

Третя особа заперечував проти задоволення позовних вимог. Обґрунтовував свої заперечення тим, що ухвалою Арцизький районний суд Одеської області від 20.09.2021 відмовив у задоволенні позовної заяви позивачки про визнання виконавчого листа таким, що не належить до виконання. Ухвала набрала законної сили. Таким чином, посилання позивачки на те, що на даний час має місце капітальна споруда із цементною підлогою, що не використовується як вбиральня не має жодного значення.

Отже відповідач за невиконання рішення суду у добровільному порядку законно виніс постанову про накладення штрафу.

(г) Відповідь позивачки на відзив

У відповіді на відзив позивачка зазначала, що відповідач у належний спосіб жодним чином не підтвердив той факт, що існує дворова споруда із вигрібною ямою під нею, яку вона зобов`язана знести та засипати за власний рахунок.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

15.11.2021 Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та витребував у відповідача копії матеріалів виконавчого провадження №62929422.

08.12.2021 від ОСОБА_2 надійшло клопотання про залучення у справу його третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, яке суд 15.12.2021 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання задовольнив.

15.12.2021 на судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. Суд з урахуванням термінового характеру розгляду даної категорії справи на підставі ч.3 ст.268 та ч.5 ст.209 КАС України, ухвалив продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

IV. Обставини, встановлені судом

31.07.2020 Одеський апеляційний адміністративний суд у цивільній справі №515/2097/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 позов задовольнив. Зобов`язав : « ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати (розібрати) дворову вбиральню та під нею засипати вигрібну яму, які розміщені на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 біля вікна сусіднього житлоовго будинку АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_2 » (а.с.16-21).

В мотивувальній частині рішення суд зазначив: «З огляду на викладені обставини та враховуючи вимоги національного та міжнародного законодавства в сфері забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення України, а також враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_1 до теперішнього часу не демонтувала (розібрала) надвірну вбиральню та не засипала вигрібну яму, влаштуванням яких порушуються права позивача ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню» (а.с.20).

14.08.2020 видані виконавчі листи у справі №515/2097/18.

03.09.2020 відповідач відкрив виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

28.05.2020 позивач звернулася до державного виконавця із заявою про закриття виконавчого провадження, посилаючись на самостійне виконання рішення суду.

Позивач звернулася до Арцизького районного суду Одеської області із заявою пор визнання виконавчого документа у справі №515/2097/18 таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 05.08.2020 вона добровільно виконала рішення суду, розібрала тимчасову споруду та засипала яму про що повідомила виконавчий орган.

20.09.2021 Арцизький районний суд Одеської області у справі №515/2097/18 виніс ухвалу про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (а.с.21). В мотивувальній частині ухвали суд зазначив, що в судовому засіданні під час дослідження відеозапису на CD-R, залученого ОСОБА_1 , суд встановив, що капітальна споруда із цементною підлогою не використовується як вбиральня, однак вказаний факт не встановлений державним виконавцем. Також в ухвалі суд встановив, що з огляду на акти державним виконавцем неможливо встановити виконання позивачкою судового рішення. Суд зазначав, що заявницею не надано до суду доказів про те, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його добровільним виконанням (а.с.22).

23.09.2021 відповідач виніс постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду у розмірі 1700 грн. на підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.29).

У спірній постанові відповідач зазначив, що станом на 23.09.2021 рішення суду не виконано.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Порядок здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст.63 Закону № 1404-VIII: « 1. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність».

Вказана стаття є відсильною до ч.6 статті 26 Закону № 1404-VIII. В свою чергу ч.6 цієї статті встановлює: « За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною)».

Згідно з ч.1 ст.13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів.

Тобто Закон № 1404-VIII встановлює 10 ти денний строк протягом якого боржник зобов`язаний самостійно виконати рішення суду. Закон передбачає також, що факт добровільного виконання повинен бути перевірений виконавцем.

В свою чергу ч.5 ст.19 Закону № 1404-VIII зобов`язує боржника допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій

Стаття 75 Закону № 1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення суду. Зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті: « У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання».

Отже застосування штрафних санкцій закон передбачає у разі невиконання рішення суду самостійно у встановлений ним строк.

Повертаючись до фактів цієї адміністративної справи, суд звертає увагу, що питання добровільного виконання рішення суду позивачкою було предметом розгляду в Арцизькому районному суді Одеської області у справі №515/2097/18. Позивачка звернулася до даного суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не належить до виконання, посилаючись на те, що 05.08.2020 вона добровільно виконала рішення суду: розібрала тимчасову споруду та засипала яму. Проте суд відмовив у задоволенні її позову. Суд мотивуючи відмову тим, що позивачка не довела факт добровільного виконання рішення суду, оскільки з актів державного виконавця, які були ним складені під час перевірки виконання рішення суду та виходу за відповідною адресою на місце такий факт не був встановлений.

Вказане рішення набрало законної сили на час розгляду цієї справи.

На підтвердження обґрунтувань свого позову позивачка надала до суду копію акту ДВС від 01.10.2020 та копію довідки ПП «КулЕкспоБуд» від 10.08.2020. Проте суд зазначає, що вказані докази були дослідженні Арцизьким районним судом Одеської області у справі №515/2097/18 на підставі яких він відмовив у позові. Таким чином, відсутність факту виконання добровільного виконання позивачкою рішення суду, встановлена рішенням суду, а тому не потребує доведення. Адже відповідно до ч.4 ст.78 КАС України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом».

Таким чином, на підставі викладеного суд робить висновок про відмову у задоволенні позову.

VI. Судові витрати

При поданні позовної заяви до суду позивачка сплатила судовий збір у сумі 908 грн. Даний факт підтверджується квитанцією від 05.11.2021 (а.с.10). З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні адміністративного позову суд на підставі ст.139 КАС України не здійснює їх розподіл.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог, ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.Я. Бойко

.