Справа № 520/18711/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

21 грудня 2021 р. справа № 520/18711/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку ст. 287 КАС України за правилами письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування постанови , -

встановив:

Позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - заявник, боржник) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про скасування постанови від 12.08.2021 ВП №63350336 про стягнення виконавчого збору в розмірі 10200,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що державний виконавець під час прийняття спірної постанови не виявив факт виконання Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020р. по справі № 520/572/20.

Відповідач, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі. Вважає, що оскаржувану постанову правомірно винесено відповідно до вимог ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження». Справу просив розглянути без участі представника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за наявними у справі матеріалами.

З огляду на приписи ч.9 ст.205 КАС України, суд дійшов висновку, що справа має бути розглянута в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020р. по справі №520/572/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови зарахувати до стажу роботи періоди роботи ОСОБА_1 з 01.11.1988 по 10.01.1994, з 01.11.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.01.2019 у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 зарахувавши до стажу роботу періоди з 01.11.1988 по 10.01.1994, з 01.11.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.01.2019 в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ починаючи з 02.02.2019 року та виплатити заборгованість, що виникла з урахуванням вже виплачених сум. В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Вказаний судовий акт набрав законної сили 23.09.2020 р. і тому 05.10.2020р. за ним було видано відповідний виконавчий лист.

За вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №63350336.

20.11.2020 на адресу відділу надійшов лист відділу з питань перерахунків пенсій №21 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській області № 2000-0326-8/89209 від 09.11.2020, яким повідомлено, що ОСОБА_1 розпорядженням відділу перерахунків пенсій № 21 управління пенсійного забезпечення від 03.11.2020 проведено перерахунок пенсії. Доплату за березень 2019 в розмірі 2753,43 грн. буде нараховано до виплати у найближчий виплатний період (грудень 2020 року).

19.07.2021 на адресу боржника була направлена вимога про надання інформації про суму заборгованості на користь ОСОБА_1 та строків її виплати.

21.07.2021 державний виконавець прийняв постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин, а саме невиплати нарахованої, але не виплаченої пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Станом на 11.08.2021 інформації від ГУ ПФУ в Харківській області про виконання рішення суду не надходило.

12.08.2021 державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу у подвійному розмірі 10200,00 грн. за невиконання рішення суду в повному обсязі без поважних причин.

Після винесення постанови про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. листом №2000-0305-8/98510 від 30.07.2021 ГУ ПФУ в Харківській області повідомлено, що заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 нарахована та виплачена в наступному порядку: за березень 2019 року (в межах суми стягнення за один місяць) в сумі 2753,43 грн. в грудні 2020 року; за період з квітня 2019 року по грудень 2020 року в сумі 57822,03 грн. виплачена в січні 2021 року; за період з 02.02.2019 по 28.02.2019 в сумі 2655,10 грн. нарахована на серпень 2021 року.

З наданої заявником на ухвалу суду від 14.12.2021р. інформації та протоколу від 03.11.2020р. вбачається, що сума боргу за рішенням суду за період з 02.02.2019 по 28.02.2019 в сумі 2655,10 грн. виплачена боржником 20.08.2021 року.

Не погодившись із відповідністю закону застосованого штрафу за постановою від 12.08.2021р. по ВП №63350336, заявник ініціював даний спір.

До відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

У спірних правовідносинах пенсійним органом було нараховано на виконання рішення суду заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 , яку виплачена в наступному порядку: за березень 2019 року (в межах суми стягнення за один місяць) в сумі 2753,43 грн. в грудні 2020 року; за період з квітня 2019 року по грудень 2020 року в сумі 57822,03 грн. виплачена в січні 2021 року; за період з 02.02.2019 по 28.02.2019 в сумі 2655,10 грн. виплачена 20.08.2021 року.

Оскаржувану постанову прийнято державним виконавцем 12.08.2021р.

Отже, на момент винесення оскаржуваної постанови сума боргу за період з 02.02.2019 по 28.02.2019 у розмірі 2655,10 грн. боржником виплачена не була та рішення у повному обсязі не виконано.

Продовжуючи розгляд справи, суд бере до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Приписам ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондують положення ч. 1 ст. 75 означеного закону, де указано, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 означеної статті).

Згідно з п.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності оскарженого рішення (діяння) закону за критеріями ч.2 ст.2 КАС України у силу ч.2 ст.77 КАС України покладено саме на владного суб`єкта.

Отже, з матеріалів справи судом встановлено, що станом на дату винесення спірної постанови, рішення суду у повному обсязі виконано не було.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника у спірних правовідносинах слід визнати недоведеним.

Указана обставина є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дня їх проголошення.

Суддя О.В. Старосєльцева