Справа № 620/4691/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4691/21 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 , заявленого в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - відповідач, апелянт, УДМС України в Чернігівській області), у якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 27.04.2016 № 74.01/05-5718 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 26.01.2015 про скасування набуття громадянства України громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 27.04.2016 № 74.01/05-5718 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 27.01.2015 про скасування набуття громадянства України громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено умисність дій позивача щодо невиконання приписів законодавства, що фактично призвело до порушення процедури прийняття рішення про продовження строку перебування на території України громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , а отже, не може бути самостійною підставою для скасування прийнятого відповідно до норм чинного законодавства рішення від 20.08.2013 №113/176 про набуття громадянства України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження своєї позиції апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив положення частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» та не застосував пункт 4 Порядку провадження заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001 і підпункт 1 пункту 6, підпункт 1 пункту 9 Порядку провадження строку перебування та провадження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року №150.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області встановлено, що всупереч частині першій статті 9 Закону України «Про імміграцію», позивач на момент звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію не перебувала в Україні на законних підставах, оскільки строк її перебування був продовжений з порушенням законодавства.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 26 листопада 2021 року.

Представник позивача - адвокат Вітер Наталія Вікторівна подала до суду відзив, в якому просить апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції представник позивача зазначає, що доказів порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства з боку позивача, а саме: незаконне перебування на території України з 11.05.2013 року до 08.08.2013 року, відповідачем не надано.

Окрім цього, представником позивача у відзиві зазначено, що з боку позивача надано повний пакет документів, відповідно до вимог законодавства щодо набуття громадянства. Жодних зауважень або обмежень з боку відповідача не зазначено. При цьому, скасування рішення про оформлення набуття громадянства потребує доказів щодо встановлення факту подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Жодних доказів на підтвердження обставин, які могли б бути розцінені судом як свідоме подання позивачем неправдивих відомостей або фальшивих документів відповідачем не надано.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам, що підтверджується копією паспорту НОМЕР_1 .

Позивачка 11 травня 2013 року звернулася до Деснянського районного відділу у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області із заявою №49-03 про продовження строку перебування на території України до 08.08.2013 з підстав - вагітність чи пологи (довідка з лікарні) відповідно до пункту 6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150.

За результатами розгляду заяви від 11.05.2013 Деснянським РВ у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області прийнято рішення про продовження строку перебування на території України ОСОБА_1 до 08.08.2013.

Позивач 30 липня 2013 року звернулася до Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області із заявою №41 про оформлення набуття її дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про громадянство України» (т.1, а.с. 88, 91).

Управлінням Державної міграційної служби України у Чернігівській області 20 серпня 2013 року прийнято рішення №113/176 про оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням (т.1 а.с.89).

Позивачка 22 липня 2014 року звернулася до Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну згідно пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки її дочка ОСОБА_2 є громадянкою України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та довідкою про реєстрацію особи громадянином України від 20.08.2013 №176.

Управлінням Державної міграційної служби України у Чернігівській області 18 вересня 2014 року прийнято рішення за № 74.01/05-14905 про надання дозволу ОСОБА_1 на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», дозволено постійно проживати в Україні строком до 17.09.2015.

На підставі заяви позивачки для оформлення посвідки на постійне проживання від 13.09.2014 та вищевказаного дозволу на імміграцію 19.09.2014 останній видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 , безстроково.

У ході додаткової перевірки законності підстав продовження строку перебування ОСОБА_1 на території України встановлено, що рішення про продовження строку перебування позивачки на території України прийняте з порушенням порядку, встановленого законодавством, з перевищенням повноважень начальником Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області, та за відсутності у матеріалах справи квитанцій про сплату державного мита (сплачені пізніше) та оформлення послуги строку перебування на території України, а тому є недійсним, на момент звернення позивачки із заявою про оформлення набуття її дитиною громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про громадянство України», оскільки позивач не перебувала в Україні на законних підставах, про що складено висновок від 26.12.2014, погоджений першим заступником начальника УДМС України в Чернігівській області.

У зв`язку із цим, 27 січня 2015 року УДМСУ в Чернігівській області прийнято рішення від 27.01.2015 №8 про скасування рішення УДМСУ в Чернігівській області від 20.08.2013 №113 про набуття громадянства України на підставі частини третьої статті 8 Закону України «Про громадянство» ОСОБА_2».

Рішенням УДМСУ в Чернігівській області від 27.04.2016 №74.01/05-5718 скасовано громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 18.09.2014. На підставі пунктів 1, 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 19.09.2014.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - це іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно частини першої статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (частина перша статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Положеннями статті 1 Закону України "Про імміграцію" визначено, що іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до частини 1 абзаців першого і четвертого статті 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

З аналізу вищенаведених норм Закону України "Про імміграцію" вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983 в редакції, чинній на час надання позивачу дозволу на імміграцію).

У свою чергу, підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України "Про імміграцію", а саме, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ від 26 грудня 2002р. №1983.

Пунктом 21 Порядку №1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Відповідно до пункту 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Як вбачається з встановлених вище обставин справи, Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області 18.09.2014 прийнято рішення за №74.01/05-14905 про надання дозволу ОСОБА_1 на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», дозволено постійно проживати в Україні до 17.09.2015 року.

При наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україні суб`єктом владних повноважень, керуючись Законом України "Про імміграцію", не виявлено підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу, у зв`язку з чим надано тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну стало те, що дозвіл на імміграцію в Україну надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Разом з тим, відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

При цьому, обґрунтовуючи наявність підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, відповідач послався саме на пункти 1 та 6 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Водночас, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених пунктами 1 та 6 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" та могли б бути підставою для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію.

Також, відповідачем не доведено того факту, що позивачем для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні надано відповідачу неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що особа, яка звернулась до зазначеного компетентного органу з питанням про надання дозволу на імміграцію не несе відповідальності за вчинені відповідачем порушення процедури та порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію.

З копії рішення від 27.04.2016 № 74.01/05-5718 про скасування дозволу на імміграцію судом встановлено, що підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію зазначено статтю 12 Закону України «Про імміграцію», однак відповідачем не надано доказів того, що позивачем порушено вимоги діючого законодавства України або позивачкою надані відповідачу недостовірні відомості у її заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Суд зазначає, що порушене право позивача на законне проживання в Україні охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що навіть якщо в 2014 році продовжили строк перебування позивачці через помилку або перевищення повноважень посадових осіб відповідача, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або перевищення повноважень на позивачку неприпустимо, оскільки це порушує принцип верховенства права.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення від 27.04.2016 № 74.01/05-5718, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, що свідчить про наявність правових підстав для визнання його протиправним та скасування.

Щодо вимоги про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України Чернігівській області від 26.01.2015 про скасування рішення про набуття громадянства України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів зазначає наступне.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III).

За приписами статті 21 Закону №2235-III рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішенням УДМСУ у Чернігівській області від 20.08.2013 №113/176 набула громадянство України за територіальним походженням, про що видана довідка №176 про реєстрацію особи громадянином України.

Частиною третьою статті 7 Закону № 2235-III дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що станом на час звернення позивача до Деснянського районного відділу у м. Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою на оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, а також на час прийняття відповідачем рішення від 20.08.2013 року №113/176 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням позивач надав неправдиві відомості або фальшиві документи.

Необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону № 2235-ІІІ є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Вказані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або злочинний намір, подачу завідомо хибних відомостей, обман заявника при отриманні ним паспорта громадянина України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 820/1293/16, від 24 квітня 2019 року у справі №2040/5642/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 815/3575/15, та від 31.03.2020 року у справі № 826/15115/17.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідач не надав беззаперечні докази того, що набуття позивачем громадянства України внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач діяв без достатніх правових підстав, визначених Законом України «Про громадянство України», протиправно скасував рішення про набуття громадянства України громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі №620/4691/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко