Справа № 520/20961/21
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 грудня 2021 р. справа № 520/20961/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет" (вул. Центральна, буд. 57, с. Шебелинка, Балаклійський район, Харківська область, 64251, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросет", звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.07.2021 №3 Головного управління ДПС у Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

В обґрунтування позову вказано, що позивач не надавав послуг небанківської поруки, не отримував прибутку, не є стороною кредитного договору, а тому висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства є протиправними.

У відзиві відповідач зазначив, що позовні вимоги ґрунтуються на викривленні дійсного змісту чинного законодавства, спірне рішення прийнято з дотриманням приписів ПК України, а тому у задоволенні позову відповідач просив відмовити.

У відповіді на відзив позивач вказав на недоліки оформлення відзиву, відсутність у відзиві посилань на будь-які докази, що стосуються спірних правовідносин, а також повторно наголосив, що між позивачем та ТОВ "АГРЕЙН ТРЕЙД" відсутні будь-які договірні зобов`язання.

Інші заяви по суті спору сторони не подавали.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ГУ ДПС проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АГРОСЕТ», за результатами перевірки, у тому числі, зроблено висновок, що ТОВ «АГРОСЕТ» порушено приписи п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 404687 грн.

Результати перевірки оформлено актом від 14.06.2021 №10157/20-40-07-13-07/34329080.

У межах спірних правовідносин за результатом розгляду заперечень позивача на акт перевірки висновки контролюючого органу залишено без змін (лист №27991/6/20-40-07-13-13 від 14.07.2021).

На підставі акта перевірки ГУ ДПС, у тому числі, прийнято оскражуване податкове повідомлення-рішення від 21.07.2021 №3 про зменшення від`ємного значення ПДВ на суму 404687 грн.

За результатами адміністративного оскарження цього рішення скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 21.07.2021 №3 - без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 187.7 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума, зокрема, зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Контролюючим органом за результатами перевірки позивача зроблено висновок, що на порушення вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК України ТОВ «АГРОСЕТ» занижено базу оподаткування податком на додану вартість по операціях з надання послуг небанківської поруки.

Так, перевіркою встановлено, що ТОВ «АГРОСЕТ» з ПАТ АБ «Південний» укладено кредитний договір від 17.03.2020 №GL2020-01249, згідно з яким ТОВ «АГРОСЕТ» відкрито невідновлювальну кредитну лінію. За умовами договору за користування кредитними коштами передбачено сплату процентів у розмірі 9% річних. Цілі, на які надається кредит - оплата за договором поруки від 19.04.2010, укладеним між Позичальником та Банком у забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Агрейн Трейд» за кредитним договором від 19.04.2010 №GC2010-00020.

У липні 2020 року на валютний рахунок ТОВ «АГРОСЕТ» згідно з кредитним договором від 17.03.2020 № GL2020-01249 надійшли кредитні кошти в сумі 3761000 дол. США. У той же день зазначені кошти ТОВ «АГРОСЕТ» перераховані ПАТ АБ «Південний» за договором поруки в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Агрейн Трейд» за кредитним договором від 19.04.2010 № GC2010-00020.

ТОВ «Агрейн Трейд» у періоді, що перевіряється частково здійснено погашення заборгованості всього у сумі 83428000,00 грн, проте ТОВ «АГРОСЕТ» не спрямувало зазначені кошти на погашення кредиту. Заборгованість за кредитом у періоді, що перевірявся залишилась незмінною і склала 104102106,80 грн.

За період з липня 2020 року по березень 2021 року фінансові втрати ТОВ «АГРОСЕТ» по нарахованих та сплачених відсотках за користування кредитними коштами складають 5354045 грн.

Доказів протилежного до суду не надано.

Перевіркою зроблено висновок, що на порушення вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК України ТОВ «АГРОСЕТ» занижено базу оподаткування податком на додану вартість по операціях з надання послуг небанківської поруки ТОВ «Агрейн-Трейд» у розмірі 5354045 грн, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на 1070809 грн.

Правова позиція позивача у цьому спорі ґрунтується на тому, що між ТОВ «АГРОСЕТ» та ТОВ «Агрейн-Трейд» не укладався окремий договір про надання послуг поруки.

Утім, такі аргументи позивача у контексті спірних правовідносин є неприйнятними з огляду на таке.

Поняття, види та форми правочинів регулюються Цивільним кодексом України. Згідно із статтею 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог статті 208 Цивільного кодексу України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Проте, чинним законодавством України не передбачена обов`язкова державна реєстрація чи нотаріальне засвідчення договорів надання послуг банківської поруки, що унеможливлює здійснення контролю за такими правочинами з боку контролюючого органу.

Разом з тим, на додатковій угоді від 27.09.2018 до договору поруки наявна письмова відмітка директора ТОВ «Агрейн Трейд» про ознайомлення з договором поруки, яка скріплена підписом та печаткою підприємства.

Вказана обставина не підлягає доказуванню, оскільки визнається учасниками спору.

Як вказує відповідача, про наявність договірних відносин між ТОВ «АГРОСЕТ» та ТОВ «Агрейн Трейд» свідчить факт відображення у бухгалтерському обліку ТОВ «АГРОСЕТ» (рахунок 377 «Розрахунки з іншими дебіторами») дебіторської заборгованості по контрагенту ТОВ «Агрейн Трейд» та перерахування останнім грошових коштів у зменшення зазначеного боргу.

Вищевказане також не заперечується позивачем.

За таких обставин суд вважає обґрунтованим твердження контролюючого органу про те, що у діях ТОВ «АГРОСЕТ», який взяв на себе зобов`язання по безоплатному погашенню заборгованості іншого суб`єкта господарської діяльності перед банком, відсутня ділова мета. Крім того, такі дії призвели до штучного збільшення витрат платника податків, оскільки нараховані відсотки банку за користування кредитними коштами не були перевиставлені та в подальшому компенсовані боржником.

Правозастосування, на яке посилається позивач, не спростовує того, що така операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), не є вчиненою в межах господарської діяльності, а відтак, її наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

Так, необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - у тому числі змісту послуг, що надаються.

Аналогічна правова позиції викладена в постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі №0870/3891/12.

При цьому, відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на врахування цих витрат. Це відповідає самому змісту наведених норм ПК України, які надають платнику податку право зменшити податкові зобов`язання на суму податку, сплаченого ним у зв`язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презюмує здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податку суми податкового кредиту.

Завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини щодо певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності.

Абзацом б) пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу є об`єктом оподаткування податком на додану вартість. При цьому, згідно з абзацом в) підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України, з метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є: постачання послуг іншій особі на безоплатній основі.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію су єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

З урахуванням наведеного та з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, суд зазначає, що собівартість послуг із забезпечення зобов`язань боржника ТОВ «Агрейн Трейд» перед ПАТ АБ «Південний» дорівнює 5354045 грн та складається з фактично понесених ТОВ «АГРОСЕТ» витрат на оплату банківських відсотків за кредит, який оформлено для погашення заборгованості позичальника - ТОВ «Агрейн Трейд».

За таких обставин суд вважає обґрунтованими висновки акту перевірки про недотримання позивачем вимог податкового законодавства, що також свідчить про правомірність прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, що є предметом цього спору.

Із врахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, у тому числі і аргументи позивача про непоширення вимог ПК України на спірні правовідносини, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують. Вищевказана правова позиція позивача є неприйнятною з огляду на здійснення господарської операції та, відповідно, порушення позивачем норм податкового законодавства, під час дії норм ПК України, що наведені судом у цьому рішенні.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет" (вул. Центральна, буд. 57, с. Шебелинка, Балаклійський район, Харківська область, 64251, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 23 грудня 2021 року.

Суддя О.Г. Котеньов