Справа № 420/20287/21
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.07.2021 року №58 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності в колгоспі «Очаківське» Очаківського району Миколаївської області з 1985 року по 21.11.1987 рік та з листопада 1995 року по 2008 рік; проходження дійсної військової служби у Збройних Силах з 22.11.1987 по 13.10.1995 роки; у фермерському господарстві «Осієвська-2007» з 2009 по 2018 роки.
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії. Рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії та повідомлено, що до страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі «Очаківське» Очаківського району Миколаївської області з 1985 року по 21.11.1987 рік та з листопада 1995 року по 2008 рік; проходження дійсної військової служби у Збройних Силах з 22.11.1987 по 13.10.1995 роки; у фермерському господарстві «Осієвська-2007» з 2009 по 2018 роки.
Позивач вважає, що дане Рішення є безпідставним, необґрунтованим та прийнятим без урахування всіх обставин, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом:
24.11.2021 року за вх. № 65817/21 від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивач 29.06.2021 року звернувсь до Головного управління із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України №1058. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 1985, оскільки позивачем не надано уточнюючі довідки про членство в колгоспі, кількості вироблених трудоднів та реорганізацію колгоспу у колективне сільськогосподарське підприємство. Також не зараховано період проходження військової служби, оскільки з записів у військовому квитку неможливо встановити період проходження військової служби. Страховий стаж позивача з 01.01.2004 року не можливо зарахувати, оскільки відсутні дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Відповідно до ст.24 Закону № 1058, який набрав чинності з 01.01.2004 до страхового стажу зараховується період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Зарахування стажу до 01.01.2004 провадиться за даними трудової книжки та на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058. З 01.01.2004 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та зараховується пропорційно до сплати страхових внесків. Відповідно до ст.24 Закону № 1058, який набрав чинності з 01.01.2004 до страхового стажу зараховується період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Зарахування стажу до 01.01.2004 провадиться за даними трудової книжки та на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058. З 01.01.2004 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та зараховується пропорційно до сплати страхових внесків. Враховуючи вищевикладене, відсутні законні підстави для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи.
22.11.2021 року за вх. №65044/21 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Заяви чи клопотання від сторін не надходили.
Процесуальні дії вчинені судом.
Ухвалою суду від 04.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України.
Обставини справи.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою від 29.06.2021 року про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення № 58 від 05.07.2021 року про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів, до загального стажу не зараховано:
- періоди роботи в колгоспі «Очаківське» Очаківського району Миколаївської області з 1985 року, оскільки немає уточнюючої довідки про членство в колгоспі, кількість вироблених трудоднів та реорганізацію колгоспу у колективне сільськогосподарське підприємство;
- період проходження військової служби, оскільки відповідно до записів військового квитка від 20.06.1992 року НОМЕР_1 неможливо встановити період проходження військової служби;
- стаж з 01.01.2004 року не зараховано, оскільки відсутні дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно наданих документів страховий стаж становить 1 рік 08 місяців 25 днів.
Джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (в редакції на час звернення позивача із заявою).
Відповідно до ст.1 Закону №1788-XII, зокрема, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно ст.22 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон №1788-XII), пенсії за віком призначаються довічно, незалежно від стану здоров`я.
Статтею 12 Закону №1788-XII визначено, що право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Частиною 1 ст.32 Закону №1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Висновки суду.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.
Відповідно до пункту 2 Основних положень трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
У трудовій книжці колгоспника позивача зазначено про кількість відроблених людиноднів за рік в господарстві, тобто кількість відроблених трудоднів (або людиноднів) та вказано, що ОСОБА_1 відпрацював:
- за 1985 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 76,
- за 1986 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 91,
- за 1987 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 165,
- за 1995 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 65,
- за 1996 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 312,
- за 1997 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 305,
- за 1998 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 366,
- за 1999 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 299,
- за 2000 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 360,
- за 2001 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 329,
- за 2002 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 305,
- за 2003 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 352,
- за 2004 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 329,
- за 2005 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 305,
- за 2006 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 305,
- за 2007 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 311,
- за 2008 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 318,
- за 2009 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 297,
- за 2010 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 303,
- за 2011 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 301,
- за 2012 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 299,
- за 2013 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 296,
- за 2014 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 302,
- за 2015 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 313,
- за 2016 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 299,
- за 2017 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 304,
- за 2018 рік - кількість відроблених людиноднів за рік 301.
Згідно пункту 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.
В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25,4.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Водночас, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 Основних положень, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Суд зауважує, що у позивача наявна трудова книжка колгоспника, яка дає можливість встановити характер роботи позивача в колгоспі та безпосередню зайнятість позивача у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспі.
Наявність інших довідок на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Відтак, дії відповідача щодо не зарахування в повному обсязі стажу роботи в колгоспі позивача за наявними в трудовій книжці записами є такими, що тягнуть за собою несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів позивача.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
За таких обставин, суд вважає за можливе здійснити розрахунок трудового стажу позивача за записами, що містяться в трудовій книжці колгоспника.
Суд зазначає, що розбіжності чи невідповідності даних, які містяться у трудовій книжці про підтвердження наявного трудового стажу, могли бути перевірені органом, що призначає пенсію, оскільки такий орган має право вимагати від підприємств, установ та організацій надання підтверджуючих документів.
Однак, відповідачем не проводилась перевірка стажу роботи позивача щодо періоду роботи у колгоспі «Очаківське» Очаківського району Миколаївської області, тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають до задоволення.
Щодо доводів пенсійного органу про неможливість зарахування періоду проходження військової служби, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, зокрема, військові квитки.
Відповідач не врахував до стажу позивача період проходження військової служби, оскільки із військового квитка від 20.06.1992 року серії НОМЕР_1 неможливо встановити період проходження військової служби.
В трудовій книжці позивача міститься запис про службу в Радянській Армії з 1987 року по 1995 рік.
Також, згідно з довідкою Приморського районного центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 04.06.2021 року №воз/88, старший лейтенант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив дійсну військову службу у Збройних Силах з 22.11.1987 по 13.10.1995 роки.
Із заявою про призначення пенсії позивачем також надавався військовий квиток від 20.06.1992 року серії НОМЕР_1 .
При цьому жодних підстав вважати їх недійсними чи підробленими не вбачається. Ці записи завірено підписами військового комісару та командира військової частини та печатками військової частини, а тому підстав ставити під сумнів відомості, що містяться у військовому квитку не вбачається.
Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, але при цьому як законодавство, що діяло на момент служби позивача в армії, так і чинне законодавство містять особливі умови для зарахування служби в армії до пільгового стажу.
Зокрема, згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Тому позивач мав право на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по інвалідності.
Отже, період проходження строкової військової служби з 22.11.1987 по 13.10.1995 роки підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії.
Щодо неврахування періоду роботи позивача з 01.01.2004 року по 2018 рік, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату внесків, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
З огляду на викладене, суд вважає вірними доводи відповідача в наданому до суду відзиві щодо законодавчого визначення відповідальною особою саме страхувальника (підприємство) за недотримання обов`язку по сплаті страхових внесків. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Відтак, внаслідок невиконання колгоспом «Очаківське» Очаківського району Миколаївської області та ФГ «Осієвська-2007» обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в свої постанові від 27.03.2018 року по справі № 208/6680/16-а, зазначив, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення певного періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцем, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для не зарахування періодів роботи в колгоспі «Очаківське» Очаківського району Миколаївської області та фермерському господарстві «Осієвська-2007» у зв`язку з несплатою страхових внесків до Пенсійного фонду України.
У контексті з викладеним слід зазначити, що умови підтвердження пільгового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 423/757/17, 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.
З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області слід зобов`язати врахувати при призначенні пенсії страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.2004 по 2018 роки протягом якого він працював в колгоспі «Очаківське» Очаківського району Миколаївської області та ФГ «Осієвська-2007».
Відтак, беручи до уваги викладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.07.2021 року №58 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності в колгоспі «Очаківське» Очаківського району Миколаївської області з 1985 року по 21.11.1987 рік та з листопада 1995 року по 2008 рік; проходження дійсної військової служби у Збройних Силах з 22.11.1987 по 13.10.1995 роки; у фермерському господарстві «Осієвська-2007» з 2009 по 2018 роки.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Бутенко А.В.