Справа № 520/12073/19
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Київ

справа №520/12073/19

касаційне провадження № К/9901/29739/20

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Хохуляка В.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області (далі - Управління) на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2020 (головуючий суддя - Любчич Л.В., судді - Спаскін О.А., П`янова Я.В.) у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки),

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління, у якому просив визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення від 25.06.2019 № 6, № 6, №6, № 6, № 6, № 6, № 6, 6; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 25.06.2019 № 6; рішень про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 25.06.2019 № 6 та № 6; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2019 № Ф-06.

На обґрунтування зазначених позовних вимог ФОП ОСОБА_1 послався на те, що: 27.02.2019 ФОП ОСОБА_1 отримав акт від 27.05.2019 № 1792/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 з питання дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2016 по 31.12.2018», тоді як виїзна документальна перевірка підприємця не проводилася; Управлінням були порушені вимоги підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, оскільки для проведення саме виїзної документальної перевірки службові особи Управління повинні були виїжджати за адресою місцезнаходження підприємця, тоді як на 2 аркуші акту перевірки зазначено, що перевірка проведена в приміщенні Управління за адресою: м. Харків, вул. П.Болобочана, 25 , що суперечить наказу Управління від 11.05.2019 № 3372 та є грубим порушенням норм Податкового кодексу України, оскільки проведення фактично невиїзної перевірки позбавило позивача можливості надавати будь-які пояснення та докази; вказані обставини свідчать про протиправність оскаржуваних рішень внаслідок порушення способу встановлення податкового правопорушення, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 15.05.2018 у справі № 804/6286/17; висновки акту перевірки від 27.05.2019 № 1792/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 , на підставі якого Управлінням були прийняті оспорювані рішення, ґрунтуються на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на те, що Управління посилається на отримання податкової інформації від ТОВ «Пост Фінанс», з яким у ФОП ОСОБА_1 немає укладених договорів.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 09.04.2020 у задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що матеріалами справи підтверджується порушення ФОП ОСОБА_1 норм податкового законодавства, оскільки у листі від 10.03.2020 № 10-03/2020-320 ТОВ «Пост Фінанс» підтвердило надання ДФС України інформації про суми грошових переказів, отриманих фізичною особою ОСОБА_1 .

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 05.10.2020 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким позов задовольнив: визнав протиправними та скасував: податкові повідомлення-рішення від 25.06.2019 № 6, № 6, №6, № 6, № 6, № 6, № 6, 6; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 25.06.2019 № 6; рішень про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 25.06.2019 № 6 та № 6; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2019 № Ф-06.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що: норми Податкового кодексу України не передбачають право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки у приміщенні такого контролюючого органу, тоді як неможливість проведення документальної виїзної перевірки за міцезнаходженням платника податків має бути пов`язана із недопуском посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки, що, у свою чергу, має підтверджуватися відповідним актом про недопуск, тоді як такого акту податковим органом надано не було; зі змісту акту перевірки вбачається, що виїзна документальна позапланова перевірка підприємця була проведена в приміщенні Управління за адресою: м. Харків, вул. П.Болобочана, 25 , що суперечить наказу Управління від 11.05.2019 № 3372, в якому вказано, що така перевірка повинна здійснюватися за податковою адресою ФОП ОСОБА_1 , якою є: АДРЕСА_2 , що є грубим порушенням норм Податкового кодексу України, оскільки проведення перевірки за місцезнаходженням контролюючого органу позбавило позивача можливості надавати будь-які пояснення та докази. Вказані обставини є підставою для скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та пені, оскільки неправомірні дії не тягнуть правомірних наслідків, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18. Також, суд апеляційної інстанції відзначив, що первинні та інші документи, які б свідчили про отримання саме ФОП ОСОБА_1 сум доходу, про які зазначено у акті перевірки, під час проведення перевірки контролюючим органом не досліджувалися, а підставою для прийняття оспорюваних рішень стала виключно інформація з листа ТОВ «Пост Фінанси» про суми отриманих фізичною особою ОСОБА_1 грошових переказів за 2015-2018 роки та інформація з листа ТОВ «Нова Пошта» про здійснення останнім відправлень вантажів із зазначенням оголошеної вартості.

Управління оскаржило рішення суду апеляційної інстанцій до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 12.11.2020 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не надав належної правової оцінки тому, що: за даними, які є в розпорядженні контролюючого органу (ІС «Податковий блок») ФОП ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку є: АДРЕСА_3 ; адреса розташування права власності ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 , яке було припинено 21.05.2019, проте на дату вручення наказу про проведення перевірки - 14.05.2019 права власності на зазначене приміщення належало ОСОБА_1 ; у період проведення перевірки з 14.05.2019 по 20.05.2019 приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , належало ОСОБА_1 , а у період з 21.05.2019 по 27.05.2019, коли тривало складення акту перевірки, вказане приміщення уже не перебувало у власності ОСОБА_1 , з огляду на що оформлення результатів перевірки було здійснене за адресою контролюючого органу; позивачем не було надано доказів невиїзду фахівців Управління за місцем розташування об`єкта права власності - АДРЕСА_4 , тоді як твердження позивача про те, що перевірка була проведена у приміщенні Управління за адресою: м. Харків, вул. П.Болобочана, 25 , не підтверджуються жодним доказом; факт виїзду фахівця Управління для проведення перевірки зафіксований також у актах про ненадання документів до документальної позапланової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 від 14.05.2019 № 3149/9/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 , від 15.05.2019 № 3182/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 , від 16.05.2019 № 3205/20-40-13-06-08/290, від 17.05.2019 № 3232/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 та від 20.05.2019 № 3287/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 . Також, Управління вказує на те, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки доводам контролюючого органу по-суті встановлених у акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства. Решта доводів скаржника зводиться до цитування норм Податкового кодексу України та змісту акту перевірки.

ФОП ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 20.12.2021 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 21.12.2021.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи скаржника та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що 11.05.2019 Управління прийняло наказ № 3372 про проведення документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (податкова адреса: АДРЕСА_2 ) з 14.05.2019 тривалістю 5 робочих днів. Копію вказаного наказу було вручено ОСОБА_1 14.05.2019.

Управління провело документальну позапланову виїзну перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 з питання дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, результати якої оформлені актом від 27.05.2019 № 1792/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 , за висновками якого самозайнятою особою ОСОБА_1 були порушені: вимоги підпункту 2 пункту 293.8 статті 293 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим, занижено податкові зобов`язання по єдиному податку за 2016 рік на 228573,00 грн.; підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, в частині відсутності обліку доходів та витрат за встановленою формою з 01.01.2017 по 31.12.2018; підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України, оскільки податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 та за 2018 роки не надано; підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, оскільки податкову декларацію про майновий стан і доходи за 1 квартал 2017 не подано; пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1287974,21 грн. (у тому числі: за 2017 рік - на 697418,82 грн., за 2018 - на 590555,39 грн.); статей 168, 176, підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання по військовому збору у перевіряємому періоду в сумі 107331,19 грн; пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині надання звітів за 2017 - 2018 не за встановленою формою; пункту 1 частини першої статті 4, пункту 1частини другої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що мало вираз у заниженні єдиного соціального внеску за 2017 - 2018 роки на загальну суму 257155,80 грн. (у тому числі: за 2017 рік на 109725,00 грн., за 2018 рік на 147430,80 грн.); пункту 181.1 статті 181, пункту 183.4 статті 183, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1434737,80 грн. (у тому числі: за 2017 рік - 776599,40 грн., за 2018 рік - 658138,40 грн.); пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України; пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України в частині неподання заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних; статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що мало вираз у не застосуванні при розрахунках за готівкові кошти з покупцями у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням порядку їх ведення.

На вказаний акт перевірки ФОП ОСОБА_1 подав заперечення, за результатом розгляду яких висновки акту перевірки були залишені без змін.

На підставі висновків вказаного акту перевірки Інспекція прийняла: податкове повідомлення-рішення № 6 від 25.06.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на 285716,25 грн.; податкове повідомлення-рішення № 6 від 25.06.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1793422,25 грн; податкове повідомлення-рішення № 6 від 25.06.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений, фізичними особами за результатами річного декларування, на 1609967,77 грн; податкове повідомлення-рішення № 6 від 25.06.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 134163,99 грн; податкове повідомлення-рішення № 6 від 25.06.2019 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у 510,00 грн; податкове повідомлення-рішення № 6 від 25.06.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 170,00 грн; податкове повідомлення-рішення №6 від 25.06.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 1,00 грн; податкове повідомлення-рішення № 6 від 25.06.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 510,00 грн; рішення № 6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 25.06.2019 в розмірі 36688,08 грн; рішення № 6 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 25.06.2019 в розмірі 170,00 грн; рішення № 6 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 25.09.2019 в розмірі 170,00 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2019 № Ф-06 з єдиного внеску в сумі 257155,80 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога оскаржувалися позивачем в адміністративному порядку, за результатами яких скарги позивача були залишені без задоволення.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому, приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Відповідно до пункту 75.1 статті ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Положеннями абзаців 1, 5, 6 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Підпунктом 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення); оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015, № 727 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №727), вступна частина акта (довідки) документальної перевірки повинна містити такі дані, зокрема: місцезнаходження платника податків чи місце розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка, номери телефону, телефаксу та адреса електронної пошти; інформація про вручення під підпис або надсилання копії наказу про проведення перевірки, про ознайомлення під підпис з направленням(и) / посвідченням на право проведення перевірки (вручення їх копій у випадках, передбачених законом); інформація про відмову платника податків (керівника платника податків або уповноваженої ним особи) розписатися у направленні на проведення перевірки (у разі проведення перевірок дотримання законодавства з питань державної митної справи - у посвідченні) та про факт складання посадовими особами контролюючого органу акта, який засвідчує факт такої відмови; інформація про відмову в допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки із зазначенням періодів недопуску та про складені акти, що засвідчують такі факти, із зазначенням пояснень та заявлених причин відмови; інформація про підписання (отримання) або відмову у підписанні (отриманні) актів, що засвідчують факт відмови у допуску до проведення перевірки (складених посадовими особами контролюючого органу) та/або наданні письмових пояснень платником податків до зазначених актів (при складенні актів, які засвідчують факт відмови у допуску, відповідно до вимог статті 81 Податкового кодексу - наводиться також інформація про складення відповідних актів, що засвідчують такі факти); вид перевірки (документальна планова або позапланова, виїзна або невиїзна перевірка); інформація про надсилання (вручення) платнику податків повідомлення про проведення документальної перевірки (у випадках, передбачених законом); інформація про наявність журналу реєстрації перевірок платника податків та вчинення в ньому запису про проведення перевірки.

Положеннями пункту 1 розділу ІV Порядку № 727, передбачено, що залежно від фінансово-господарської діяльності платника податків та результатів перевірки до інформативних додатків належать, зокрема: акт відмови в допуску до проведення перевірки посадових осіб контролюючого органу; акт відмови керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання (отримання) акта, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або надання письмових пояснень платником податків; запити, надані (надіслані) посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) щодо надання окремих документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки; акт про ненадання платником податків документів (їх копій), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки у визначений у запиті строк (у разі його складання), акт відмови від надання або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Як вказано в акті перевірки: направлення Управління від 11.05.2019 № 1153 на проведення документальної позапланової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 пред`явлено 14.05.2019 особисто ОСОБА_1 ; перевірка проводилась у період з 14.05.2019 по 20.05.2019; перевірка проведена у приміщенні Управління за адресою: м. Харків, вул. П.Болобочана, 25 ; відповідно до інформації про державну реєстрацію фізичної-особи-підприємця податковою адресою ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, що матеріалами справи підтверджується, що: акт перевірки містить інформацію щодо її проведення у приміщенні Управління та не містить інформації про проведення такої перевірки за податковою адресою (місцезнаходженням) позивача; будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виїзду службових осіб Управління для проведення перевірки за податковою адресою (місцезнаходженням) позивача Управлінням в процесі розгляду справи надано не було, як і доказів того, що податковою адресою позивача у розумінні пункту 45.1 статті 45 ПК України є адреса належного йому до 21.05.2019 приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , з урахуванням того, що в пункті 1.6.1 акту перевірки вказано, що у власності ОСОБА_1 перебуває нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 .

Оскільки будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виїзду службових осіб Управління для проведення виїзної документальної перевірки за податковою адресою (місцезнаходженням) ФОП ОСОБА_1 . Управлінням в процесі розгляду справи надано не було, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність проведення такої перевірки, та, як наслідок, про відсутність правових наслідків такої і наявність підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги.

При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказує, що безпідставними є посилання Управління у касаційній скарзі на те, що: обставини щодо проведення виїзної документальної перевірки у приміщенні Управління за адресою: м. Харків, вул. П.Болобочана, 25, не підтверджуються жодним доказом, оскільки такі обставини спростовуються інформацією, зазначеною контролюючим органом у акті перевірки; факт виїзду фахівця Управління для проведення перевірки зафіксований у актах про ненадання документів до документальної позапланової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 від 14.05.2019 № 3149/9/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 , від 15.05.2019 № 3182/20-40-13-06-08/, від 16.05.2019 № 3205/20-40-13-06-08/290, від 17.05.2019 № 3232/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 та від 20.05.2019 № 3287/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 , оскільки у зазначених актах контролюючим органом вказано, що дані акти складені у приміщенні Управління за адресою: м. Харків, вул. П.Болобочана, 25 , у присутності трьох посадових осіб Управління, а ОСОБА_1 для підписання цих актів не з`явився, з урахуванням того, що зазначені акти не містять інформації щодо виїзду перевіряючими для проведення документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 за будь-якою адресою, а лише містять посилання на те, що із направленням від 11.05.2019 ОСОБА_1 ознайомлено особисто 14.05.2019 за адресою: АДРЕСА_4 . Також, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду зазначає, що оскільки суд апеляційної інстанції надав правову оцінку підставам позову щодо неправомірності проведеної перевірки та визнав їх такими, що тягнуть за собою протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, то у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суд апеляційної інстанцій правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухваленого у даній справі рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Управління підлягає залишенню без задоволення, а постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2020 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева В.В. Хохуляк Р.Ф. Ханова