Справа № 620/13780/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Чернігів Справа № 620/13780/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( далі також в/ч - НОМЕР_3 , відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_2 (далі також в/ч НОМЕР_2 , третя особа), про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу премії за березень, квітень, травень 2019 року, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу березень, квітень, травень 2019 року в розмірі 8951,00 грн; стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та Порядку № 260 від 11.06.2008 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу премію за березень, квітень та травень 2019 року в розмірі 123 % до посадового окладу. На звернення позивача із заявами про виплату спірної премії, відповідач жодних дій не вчинив, що свідчить про протиправну бездіяльність.

22.10.2021 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третьою особою пояснення на позовну заяву не подано.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Згідно розрахунку довідки в/ч - 0732 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення від 09.04.2021 № 45 за період з березня 2018 року по травень 2019 року премія позивачу не виплачувалась (а.с.14).

22.06.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити про причини невиплати позивачу премії за березень, квітень, травень 2019 року (а.с20).

10.07.2021 позивач надіслав відповідачу лист, в якому просив надати обґрунтовану відповідь на заяву від 22.06.2021 (а.с.21).

10.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити про причини невиплати позивачу премії за березень, квітень, травень 2019 року, просив здійснити її нарахування та виплату та надіслати на адресу Чернігівського ОТЦК та Сп оновлену довідку з урахуванням її виплати.

На час звернення до суду, позивач відповіді від відповідача не отримав.

Надаючи правову оцінку суд виходить із такого.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).

Означений Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

За правилами статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону № 393/96-ВР, рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до вимог статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Суд з матеріалів справи встановив, що 22.06.2021 та 10.07.2021 позивач направив до відповідача заяви, в яких просив повідомити про причини невиплати йому премії за березень, квітень та травень 2019 року, що підтверджується фіскальними чеками, наявними в матеріалах справи.

Водночас докази, що відповідач на час звернення позивача до суду -13.10.2021 надав письмову відповідь у порядку та строки, встановлені Законом № 393/96-ВР , відсутні.

Також відсутні докази про повідомлення позивача про неможливість вирішити порушені у заявах питання у строк, що, насамперед, слугувало б підставою для продовження розгляду звернення, а тому, як наслідок є порушенням вимог Закону України "Про звернення громадян".

Отже, оскільки докази про надання відповідачем позивачу письмової відповіді відсутні, то вказане свідчить про протиправну бездіяльність.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяв позивача від 22.06.2021 та 10.07.2021 в порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» та зобов`язання відповідача розглянути вказані заяви позивача в порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу спірної премії, то такі є передчасними, оскільки на виконання даного рішення суду заяви позивача від 22.06.2021 та 10.07.2021 відповідачем ще не розглянути. Відтак в цій частині позовних вимог, слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача в якості компенсації за моральну шкоду в розмірі 5000грн, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписами статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 цієї Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, суд зазначає, що вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000грн. є необґрунтованою, оскільки розмір суми відшкодування моральної шкоди та характер моральних чи фізичних страждань, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, або інших негативних явищ, заподіяних їй саме незаконними діями з боку відповідача, позивачем жодним доказом не доведений, а тому, у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Судовий збір не відшкодовуються, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду в порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», заяв ОСОБА_1 від 22.06.2021 та 10.07.2021 про нарахування та виплату премії за березень, квітень та травень 2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути у порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», заяви ОСОБА_1 від 22.06.2021 та 10.07.2021 про нарахування та виплату премії за березень, квітень та травень 2019 року

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: Військова частина НОМЕР_2 м.Васильків,Київська область,08606 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко