Справа № 520/11205/2020
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

23 грудня 2021 р. справа №520/11205/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з викликом (повідомленням) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області, Державної судової адміністрації України, третя особа: Головне управління казначейської служби України у Харківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії , -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, позивач), у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги (з урахуванням уточнень) про: 1) визнання протиправними дії Господарського суду Харківської області щодо нарахування та виплати судді господарського суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, згідно частини третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-IX від 13 квітня 2020 року; 2) зобов`язання Господарського суду Харківської області нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду судді господарського суду Харківської області ОСОБА_1 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 160661,96 грн., з яких: 24047,62 грн. за квітень 2020 року, 39868,42 грн. за травень 2020 року, 18937,50 грн. за червень 2020 року, 49402,17 грн. за липень 2020 року та 28406,25 грн. за серпень 2020 року; 3) допущення до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та сплати суддівської винагороди за один місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року, позов було задоволено. Визнано протиправними дії Господарського суду Харківської області щодо нарахування та виплати судді господарського суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, згідно із частиною третьою статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року. Зобов`язано Господарський суд Харківської області нарахувати та сплатити позивачці невиплачену суддівську винагороду на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у розмірі 160661,96 грн. Звернуто до негайного виконання рішення в межах суми стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Постановою Верховного Суду від 14 вересня 2021 року касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі №520/11205/2020 - скасовано. Справу №520/11205/2020 направлено на новий судовий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.11.2021 року адміністративна справа № 520/11205/2020 передана у провадження судді Кухар М.Д.

05.11.2021 р. до початку судового розгляду по суті від судді Кухар М.Д. надійшла заява про самовідвід по справі за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 05.11.2021р. заяву про самовідвід судді Харківського окружного адміністративного суду Кухар М.Д. по справі № 520/11205/2020 за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено, з підстав того, що позивач у справі - ОСОБА_1 є близьким родичем судді Кухар М.Д.

Тому адміністративну справу № 520/11205/2020 було передано до Відділу з надання судово-адміністративних послуг Харківського окружного адміністративного суду для вжиття дій відповідно до ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України.

05.11.2021 р. зазначену справу відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями передано у провадження судді Старосєльцевій О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року адміністративну справу прийнято до розгляду та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб, а також залучено до участі у справі у якості другого відповідача - Державну судову адміністрацію України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ).

Аргументуючи позов заявник зазначив, що нарахування та виплату суддівської винагороди у період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року здійснено у неповному обсязі за відсутності законних підстав для обмеження розміру суддівської винагороди.

Відповідач, Господарський суд Харківської області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Суд) із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що у спірний період діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Також, зазначив, що кошти для виплати суддівської винагороди суддям Господарського суду Харківської області за спірний період виділялися Державною судовою адміністрацією України в обсязі, достатньому для здійснення виплати без застосування обмежень, передбачених ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Наголошував, що судове рішення по даній справі від 27.10.2020 року виконано в межах стягнення суми за один місяць, у зв`язку з чим, сума позовних вимог повинна бути зменшена на суму вже проведеної виплати.

Відповідач, Державна судова адміністрація України (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, ДСА) з поданим позовом не погодився, зазначивши, що як головний розпорядник коштів Державного бюджету України здійснював свої повноваження відповідно до вимоги чинного у спірний період законодавства. Також, зазначив, що оскільки позивач є суддею Господарського суду Харківської області та перебуває із зазначеним судом у трудових відносинах, то саме Суд, як розпорядник коштів нижчого рівня, нараховує та виплачує позивачу суддівську винагороду. Вважає, що Господарський суд Харківської області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Третя особа, Головне управління казначейської служби України у Харківській області, повідомлена належним чином про розгляд вказаної справи, письмових пояснень до суду не надала.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" №4454-VI від 23.02.2012р. заявник, ОСОБА_1 був обраний на посаду судді Господарського суду Харківської області безстроково.

Згідно з відомостями офіційно оприлюдненого органами системи Державної казначейської служби України електронного ресурсу із публічною інформацією про переліки розпорядників бюджетних коштів - Господарський суд Харківської області зареєстрований у якості розпорядника бюджетних коштів.

Тому під час вирішення даного спору окружний адміністративний суд виходить із того, що саме Господарський суд Харківської області у спірних правовідносинах вчиняв управлінське волевиявлення з приводу призначення, обчислення розміру та виплати суддівської винагороди суддям Господарського суду Харківської області.

За період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року оплата праці заявниці здійснювалась Судом у порядку ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із застосуванням обмеження у 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020р.

Унаслідок цього сума недоплати суддівської винагороди (боргу) склала - 160661,96 грн., з яких: 24047,62 грн. за квітень 2020 року (кількість робочих днів - 21), 39868,42 грн. за травень 2020 року (кількість робочих днів - 12), 18937,50 грн. за червень 2020 року (кількість робочих днів - 6), 49402,17 грн. за липень 2020 року (кількість робочих днів - 18) та 28406,25 грн. за серпень 2020 року (кількість робочих днів - 9).

Ці обставини відображені у складеній Судом довідках від 20.08.2020р. №105 та від 02.09.2020р. №137, а відтак, визнані у порядку ч.1 ст.78 КАС України.

Згідно довідки Суду від 22.07.2021р. №101 судове рішення по даній справі від 27.10.2020 року виконано Судом в межах стягнення суми за один місяць, що складає 24.047,62 грн.

Вважаючи діяння адміністративного органу з приводу нарахування і виплати суддівської винагороди із застосуванням обмеження максимального розміру протиправним, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Суспільні відносини з приводу проходження публічної служби професійним суддею унормовані, насамперед, приписами ст.ст. 126-130-1 Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті публічної служби на посаді професійного судді.

Тому у разі існування суперечностей (колізій) між нормами спеціального акту права - Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших суміжних актів законодавства, перевагу (пріоритет) у застосуванні слід віддавати саме приписам Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

У силу положень п.2 ч.3 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч.5 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною 9 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Між тим, 12.03.2020р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12.03.2020р. на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово продовжувалась і досі не настала.

У свою чергу, 18.04.2020р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020р. №553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" було доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Таким чином, з 08.04.2020 р. виникла колізія у нормативному регламентуванні одних і тих же суспільних відносин з приводу оплати праці професійного судді, а саме: суперечність між ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст.29 Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у редакції Закону України від 13.04.2020р. №553-IX.

З наведених вище міркувань, пріоритет у застосуванні слід віддати приписам ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що статтею 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України здійснює Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів.

Відповідно до Порядку формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2011 № 1691 (далі Порядок № 1691), Державна судова адміністрація України зареєстрована в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів та обслуговується в Казначействі.

Відповідно до пункту 3 Положення про Державну судову адміністрацію України (далі Положення), затвердженого рішення Ради суддів України від 22 жовтня 2010 року № 12, основним завданням Державної судової адміністрації України є, зокрема, організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, визначених законом.

Згідно з підпунктом 16 пункту 4 Положення Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції (крім Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407, до мережі включаються головний розпорядник, розпорядники нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані відповідному головному розпоряднику та/або діяльність яких координується через нього, та одержувачі бюджетних коштів, які уповноважені головним розпорядником на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримують на їх виконання кошти з державного бюджету. Розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів включаються до мережі головних розпорядників або розпорядників нижчого рівня, якщо вони отримують бюджетні асигнування безпосередньо від них.

Отже, Головним розпорядником бюджетних коштів щодо Господарського суду Харківської області є Державна судова адміністрація України.

Господарський суд Харківської області фінансується згідно з кошторисом і щомісячним розписом видатків за рахунок коштів Державного бюджету України, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік.

Відтак, саме Господарський суд Харківської області у межах спірних правовідносин був розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Доказів отримання Господарським судом Харківської області як розпорядником нижчого рівня від Державної судової адміністрації України як головного розпорядника коштів обсягів фінансування на виплату суддівської винагороди за 01.04.2020р.-30.08.2020р. у зменшеному обсязі учасниками спору до матеріалів справи не подано.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Критерії законності волевиявлення (як рішення, так і діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

На виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року про надання інформації щодо зменшення обсягу асигнувань Господарського суду Харківської області на виплату суддівської винагороди після набрання чинності Законом України від 13.04.2020 № 553-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" Державною судовою адміністрацією України надані 13.12.2021р. листом від 07.12.2021р. №10-21478/21 наступні пояснення.

"Відповідно до Інструкції щодо застосування кодів економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 № 333 (зі змінами), виплата суддівської винагороди як і заробітної плати працівникам апарату суду, у 2020 році здійснювалась за кодом економічної класифікації видатків (далі - КЕКВ) 2111 "Заробітна плата".

Кошторисні призначення Господарського суду Харківської області за зазначеним кодом станом на 31.12.2020 становили 82 119,7 тис. гривень.

Одночасно інформуємо, що зміни до кошторису Господарського суду Харківської області стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" Державною судовою адміністрацією України у 2020 році не вносились.

Бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік Господарському суду Харківської області за КПКВК 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя", за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" у сумі 82 119,7 тис. грн., відкриті в повному обсязі."

Також, надано копію кошторису Господарського суду Харківської області на 2020 рік, з якого вбачається, що зміни до кошторису Господарського суду Харківської області стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" Державною судовою адміністрацією України у 2020 році не вносились.

В свою чергу, у відзиві на позов Господарським судом Харківської області визнано, що кошти для виплати суддівської винагороди суддям Господарського суду Харківської області за спірний період виділялися Державною судовою адміністрацією України в обсязі, достатньому для здійснення виплати без застосування обмежень, передбачених ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», проте, виплату у спірний період заявниці здійснено із застосуванням цих обмежень.

Отже, виплату заявнику суддівської винагороди за спірний період Господарським судом Харківської області здійснено із застосуванням обмежень, передбачених ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», хоча Державною судовою адміністрацією України було виділено Суду достатньо коштів для виплати суддівської винагороди та жодних змін до кошторису Господарського суду Харківської області стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" Державною судовою адміністрацією України у 2020 році не вносилось.

З урахуванням вищевикладеного, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом - Господарським судом Харківської області не подано доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу цього волевиявлення, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у спосіб визнання протиправними дії щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження нарахування у сумі 10 мінімальних заробітних плат та зобов`язання Господарського суду Харківської області провести нарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 136.614,34 грн. (з урахуванням виплаченої суми в межах стягнення за один місяць у розмірі 24.047,62 грн.), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Потреба у частковому задоволенні позову зумовлена виконанням Господарським судом Харківської області судового акту у справі №520/11205/2020 за процедурою негайного виконання у межах платежу за один місяць.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Господарського суду Харківської області щодо нарахування та виплати судді господарського суду Харківської області - ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, згідно частини третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-IX від 13 квітня 2020 року.

Зобов`язати Господарський суд Харківської області (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, ) нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду судді господарського суду Харківської області ОСОБА_1 (61110, м. Харків, пров. Балхашський, буд. 12, код НОМЕР_1 ) на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у загальній сумі 136.614,34 грн. (сто тридцять шість тисяч шістсот чотирнадцять гривень 34 копійки), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Звернути до негайного виконання рішення в межах суми стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева