Справа № 120/13312/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 грудня 2021 р. Справа № 120/13312/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відділу у Вінницькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відділу у Вінницькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятих наказів головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок № № 2-20585/15-19-сг; 2-20586/15-19-сг; 2-20587/15-19-сг; 2-20588/15-19-сг; 2-20591/15-19-сг; 2-20589/15-19-сг; 2-сг від 06.11.2019 року. На підставі виданих наказів розроблено проекти землеустрою та розпайовано земельні ділянки площею 12,1044 га із загальної земельної ділянки площею 22 га, яка обтяжена дією гірничого відводу та розташована у межах дії спеціального дозволу на користування надрами, право користування яким належить позивачу.

Представником головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Зазначає про те, що зазначенні земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства передані не були з підстав того, що заявниками надано заяви про залишення клопотань про затвердження документації із землеустрою без розгляду.

Стосовно скасування висновків експертизи, відповідач зазначає, що висновки експертизи можуть бути скасовані лише органом, який їх видав, у разі виявлення обставин, що могли вплинути на об`єктивність оцінки висновку.

Відносно зобов`язання відділу у Вінницькому районні головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати реєстрацію земельних ділянок, відповідач вказує на дискреційність повноважень відповідача у вирішенні вказаного питання.

Позивачем надано відповідь на відзив, якою заперечує щодо зазначених тверджень у відзиві. Наголошує, що відповідно до пп. 60-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, запис у поземельній книзі скасовується державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Тому саме відділ у Вінницькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області здійснював реєстрацію земельних ділянок, а відтак скасування цих записів має бути здійснено ним.

Також зауважує на тому, що відповідно до проекту землеустрою, згідно плану території Стадницької сільської ради завізованого селищним головою, не було зазначено конкретного місця розташування на яку саме ділянку претендує фізична особа заявник. У зв`язку з чим, ідентифікацію оскаржуваних земельних ділянок зроблено не могло бути, у зв`язку з відсутністю посилань на них у графічних матеріалах.

Відповідно до ухвали про забезпечення позову від 22.10.2021 року заяву позивача задоволено та забезпечено адміністративний позов.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 09.11.2021 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Надаючи оцінку клопотанню, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно з ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною 4 ст. 12 КАС України визначено виключний перелік справ, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 ст. 257 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зауважує, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження не обмежує право відповідача на надання пояснень по суті позовних вимог та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

Суд володіє належним та достатнім обсягом процесуальних інструментів та можливостей для всебічного та повного встановлення обставин справи в рамках кожного з видів проваджень.

Таким чином, зважаючи на те, що представником відповідача не обґрунтована необхідність проведення розгляду справи за участю, викликом та повідомленням сторін, а також розгляду справи в порядку загального позовного провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення його клопотання та можливість розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки справа є незначної складності і характер спірних правовідносин та предмет доказування в ній не вимагають проведення розгляду справи за участю, викликом та повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 19.08.2019 року позивач ОСОБА_1 придбав цілісний майновий комплекс ПП "Володимирський масив", а саме нежитлові приміщення цегельного заводу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Для ведення повноцінної господарської діяльності цегельного заводу, за актом приймання передачі 30.08.2019 року було передано спеціальний дозвіл на користування надрами (реєстраційний номер 5814 від 29.07.2013 року) на видобування суглинків, придатних для виробництва цегли керамічної, термін дії спецдозволу до 29.07.2033 року, площею 22 га, місце розташування західна околиця с. Стадниця, Вінницького району, Вінницької області.

Рішенням Стадницької сільської ради Вінницького району від 23.08.2011 року погоджено надання ПП "Компанія "Володимирський масив" спеціального дозволу на право користування ділянкою надр з метою видобування корисних копалин Стадницького родовища суглинків, розташованого на території Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

30.12.2013 року головне управління Держземагенства у Вінницькій області погоджено надання гірничого відводу на промислову розробку Стадницького родовища цегельної сировини (вих. №19-2-0.3-10629/2-13).

29.07.2013 року видано спеціальний дозвіл на користування надрами на видобування суглинків, придатних для виробництва цегли керамічної № 5814.

10.10.2014 року Рішенням № 746 Вінницької обласної ради надано гірничий відвід на промислову розробку Стадницького родовища цегельної сировини. Відповідно до пунктів 3, 11 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 59 право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

В подальшому, 24.10.2014 року Вінницькою обласною радою видано акт про надання гірничого відводу.

27.10.2014 року відповідно довідки про реєстрацію гірничого відводу Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України гірничий відвід зареєстровано.

Тобто, спеціальний дозвіл на користування надрами №5814 від 29.07.2013 року розроблено та зареєстровано відповідно до чинного законодавства, який є діючим.

Позивач 11.10.2021 року з відомостей, що містить Публічна кадастрова карта України, та інформації з Державного земельного кадастру дізнався про розпаювання земельної ділянки під кар`єром. Загальна площа розпайованої землі у межах дії спецдозволу 12,1044 га з 22 га та зареєстровано 7 земельних ділянок площею по 1,7292 га кожна.

Відповідно інформації з Публічної кадастрової карти України розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, що зареєстровані на території дії гірничого відводу.

Для встановлення достовірності інформації, позивачем на адресу розробника проекту землеустрою направлено запит, на який 20.10.2021 року отримано відповідь та надано копію проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам.

З вихідних даних проекту землеустрою слідує, що 16.10.2019 року семеро фізичних осіб звернулись до ГУ Держгеокадастр у Вінницькій області з клопотанням надати дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га яка розташована на території Стадницької сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

Наказами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № № 2-20585/15-19-СГ; 2- 20586/15-19-СГ; 2-20587/15-19-СГ;2-20588/15-19-СГ; 2-20591/15-19-СГ; 2-20589/15- 19-СГ;2-20584/15-19-СГ від 06.11.2019 року надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею по 2,00 га кожна із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області та зобов`язано відділ у Вінницькому районі головного управління при надходженні проекту землеустрою зареєструвати земельні ділянки у Державному земельному кадастрі.

26.11.2019 року даними громадянами укладено Договір № 595 з ФОП ОСОБА_2 про виготовлення проекту землеустрою.

26.12.2019 року виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

08.02.2021 року відділом у Вінницькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області здійснено реєстрацію цих земельних ділянок.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для сільськогосподарських цілей.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 ЗК України. Так, відповідно до частини другої та третьої вказаної статті особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховної ради Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 23 ЗК України землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Для будівництва промислових підприємств, об`єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, магістральних трубопроводів, а також для інших потреб, не пов`язаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості.

Зазвичай земельні ділянки, що відводяться для потреб надрокористування належать до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення або повинні бути переведені у зазначену категорію в порядку зміни цільового призначення.

Згідно із ст. 65 ЗК України землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 66 ЗК України передбачено, що до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд.

Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, а відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.

Надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

Земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються власникам спеціальних дозволів на дослідно-промислову розробку родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами (із автоматичним продовженням строку дії сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами) без зміни цільового призначення цих земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення та водного фонду.

Наведене свідчить, що земельним законодавством чітко визначений порядок передачі в користування земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користування надрами, - лише після оформлення в установленому порядку прав користування надрами.

Відповідно до статті 18 Кодексу України про надра (далі Кодекс) надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України. Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів. Місцеві ради при наданні земельної ділянки для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення одночасно надають у користування і надра.

Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу ( ч. 1 ст. 19 цього ж Кодексу).

Наведене свідчить, що чинним законодавством чітко визначений документ, який посвідчує право на користування надрами акт про надання гірничого відводу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Кодексу гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.

Гірничі відводи для розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, будівництва і експлуатації підземних споруд та інших цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, надаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 3, 11 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 59 (далі Положення № 59) право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу. Земельні ділянки для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, якщо інше не передбачено актами законодавства, виділяються після надання гірничого відводу в порядку, передбаченому чинним земельним законодавством.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд дійшов до висновку про те, що надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування для видобування корисних копалин здійснюється лише після отримання в установленому порядку гірничого відводу.

Пунктом 12 Положення № 59 передбачено, що, гірничий відвід на розробку родовищ корисних копалин надається з урахуванням меж об`єкта надрокористування, визначених у спеціальному дозволі на користування надрами, та з дотриманням вимог пункту 18 цього Положення.

Відповідно до пункту 18 Положення № 59 межі гірничого відводу визначаються для розробки родовищ корисних копалин - контурами їхніх запасів, оцінених ДКЗ, у тому числі запасів категорії С2, з урахуванням зон зсування гірських порід або розносу бортів кар`єру.

Так суд, досліджуючи спеціальний дозвіл на користування надрами № 5814 виданий 29.07.2013 року строком на 20 років зазначає, що у ньому чітко встановлено земельну ділянку загальною площею 22 га на території західної околиці с. Стадниця та більше того, визначено географічні координати вказаної земельної ділянки.

Таким чином, в спеціальному дозволі зазначено місце розташуваннях ділянки для видобування корисних копалин.

Також суд вважає за належне наголосити, що Вінницькою обласною радою 27 сесії 6 скликання прийнято рішення № 746 від 10.10.2014 року, яким надано ПП "Компанія "Володимирський масив" гірничий відвід на промислову розробку Стадницького родовища цегельної сировини. Даним рішенням також вказано кутові точки №№1-17 та вертикальні розрізи 1-1,3-3. Окремо зазначено, що площа проекції гірничого відводу, показана на копії топографічного плану, що складає загальною площею 22 га.

Таким чином, управління Держгеокадастру у Вінницькій області, перш ніж примати накази про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою, мало перевірити належним чином місце розташування земельних ділянок, на які подали клопотання треті особи встановити чітке місце розташування зазначених земельних ділянок, а також перевірити їх на відповідність вимогам законів та підзаконних актів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що передбачено частиною третьою статті 123 ЗК України.

Так, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 ЗК України.

Частиною 3 ст. 123 ЗК України передбачено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У даному випадку місце розташування земельних ділянок, щодо яких звернулися треті особи та на які надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів, населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що передбачено ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Тому з урахуванням зазначеного головне правління не мало законних підстав для прийняття наказів №№ 2-20585/15-19-сг; 2-20586/15-19-сг; 2-20587/15-19-сг; 2-20588/15-19-сг; 2-20591/15-19-сг; 2-20589/15-19-сг; 2-сг від 06.11.2019 року, чим порушило права позивача, як користувача гірничого відводу на належне оформлення земельної ділянки.

Зазначене свідчить про протиправність прийнятих наказів головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, а відтак, такі підлягають скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Щодо вимоги про скасування висновку державної експертизи землевпорядної документації від 12.01.2021 року № 1630, суд зазначає наступне.

Правові, організаційні і фінансові основи здійснення державної експертизи землевпорядної документації та порядок її проведення визначає Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17.06.2004 року № 1808-IV (далі - Закон № 1808-IV).

Згідно із ст. 1 Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації" державна експертиза землевпорядної документації - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об`єктів експертизи.

Об`єктами державної експертизи є документація із землеустрою та документація з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріали і документація державного земельного кадастру (ст. 6 Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації").

Статтею 32 Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації" встановлено, що державна експертиза проводиться шляхом розгляду документації та матеріалів, а за необхідності - шляхом проведення обстежень у натурі (на місцевості).

При проведенні державної експертизи досліджуються, перевіряються, аналізуються та оцінюються:

- питання дотримання вимог законодавства та встановлених стандартів, норм і правил при прийнятті проектних рішень;

- відповідність передбачених документацією і матеріалами заходів завданням на проектування, вимогам раціонального використання та охорони земель, а також дотриманню законних прав та інтересів власників земельних ділянок та землекористувачів, держави і суспільства;

- еколого-економічна ефективність проектних рішень щодо запобігання їх негативного впливу на стан земельних ресурсів, суміжні земельні ділянки, ландшафт.

Із системного аналізу наведених правових норм встановлено, що проведення державної експертизи проекту землевпорядної документації є компетенцією Держгеокадастру; предметом експертизи є відповідність землевпорядної документації визначеним вимогам законодавства, стандартам, нормам та правилам.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 35 Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації" результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи. Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об`єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки.

Статтею 37 Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації" встановлено, що замовники або розробники об`єктів державної експертизи, заінтересовані у спростуванні висновків державної експертизи або їх окремих положень, подають обґрунтоване клопотання (заяву) про це до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у місячний термін з дня отримання клопотання (заяви) розглядає його і за наявності підстав призначає проведення повторної державної експертизи.

У разі спростування висновків державної експертизи, яку проводив центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до проведення повторної державної експертизи залучаються незалежні експерти.

У разі відмови в розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи або незгоди з висновками повторної державної експертизи замовники або розробники об`єктів державної експертизи мають право звернутися до суду.

Висновки державної експертизи можуть бути скасовані органом, який їх видав, у разі виявлення обставин, що могли вплинути на об`єктивність оцінки висновку.

З аналізу наведених норм встановлено, що заінтересовані особи, не згодні з висновком експертизи, мають подати обґрунтоване клопотання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який відповідно до Закону уповноважений розглядати такі клопотання.

Право заінтересованих осіб на звернення до суду з позовом про скасування висновків державної експертизи виникає лише у разі відмови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи чи окремих їх положень або незгоди з висновками повторної експертизи.

Аналогічна позиція сформована Верховним Судом у постановах від 17.06.2020 року за № 808/1508/16, від 14.04.2020 року у справі № 806/2643/16, від 23.04.2020 року у справі № 814/3555/14, від 09.02.2021 року у справі № 823/1853/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, підсумовуючи зазначене, слід наголосити, що позивач в даному випадку не є особою, яка замовляла державну експертизу, тобто не є замовником. При цьому, законодавцем визначено процедуру оскарження висновків експертизи для заінтересованих осіб, тобто третіх осіб, що замовляли висновки державної експертизи. Тому процедура оскарження до центрального органу виконавчої влади позивача не стосується.

Відтак, суд прийшов до переконання, що оскільки накази про надання дозволів на розробку проектів землеустрою скасовані, тому відпали об`єктивні підстави для розробки таких проектів.

Та як наслідок вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами :03:001:0074, :03:001:0075, :03:001:0076, :03:001:0077, :03:001:0078, :03:001:0079, :03:003:0080, які зареєстровані 08.02.2021 року, вчинено не мало бути.

Відтак слід зобов`язати головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати таку реєстрацію.

При прийнятті такого рішення суд керується наступними нормами законоданства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 року № 581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру в тому й числі управління Держгеокадастру у Вінницькому районі.

Також згаданою постановою визначено, що міжрегіональне та міськрайонні управління служби, управління (відділи) служби у районі, містах є структурними підрозділами відповідних головних управлінь Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно Наказу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 07.11.2016 року № 277 "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Вінницькій області", ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Вінницькій області. На даний час процедура ліквідації завершується.

Відповідно до Наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.02.2017 № 30, погоджено здійснення покладених на головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області функцій і повноважень управлінь/відділів, що ліквідуються.

Із даного випливає, що на даний час відділ у Вінницькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не має повноважень та функцій на здійснення і реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Завданням відділу є реалізація повноважень головного управління на території Вінницького району.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до норм ч. 3 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) до головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відділу у Вінницькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, ), про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок № № 2-20585/15-19-сг, 2-20586/15-19-сг, 2-20587/15-19-сг, 2-20588/15-19-сг. 2-20591/15-19-сг, 2-20589/15-19-сг, 2-20584-15-19-сг від 06.11.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати висновок Державної експертизи землевпорядної документації від 12.01.2021 року № 1630.

Зобов`язати головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати реєстрацію земельних ділянок за кадастровими номерами :03:001:0074, :03:001:0075, :03:001:0076, :03:001:0077, :03:001:0078, :03:001:0079, :03:003:0080, які зареєстровані 08.02.2021 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області судові витрати у сумі 605,33 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович