Справа № 420/18439/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (вул. Добрянського, 26, смт Авангард, Одеська область, 67806, 4) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, за результатом якої позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 12.08.2021 року №805-VIII щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2021 року, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки орієнтовною площею 0,073 Га, яка з трьох боків межує з ділянками з кадастровими номерами :02:002:1851; :02:002:1834; :02:002:1805.

зобов`язати Авангардівську селищну раду Овідіопольського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки орієнтовною площею 0,073 Га, яка з трьох боків межує з ділянками з кадастровими номерами :02:002:1851; :02:002:1834; :02:002:1805.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , звернулася до Авангардівської селищної ради з клопотанням (заявою) від 16.06.2021 року, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки орієнтовною площею 0,073 Га, яка з трьох боків межує з ділянками з кадастровими номерами :02:002:1851; :02:002:1834; :02:002:1805.

До клопотання позивачки було додано графічні матеріали, з відображенням місцезнаходження бажаної ділянки, копії паспорту та РНОКПП заявника, тобто було виконано всі вимоги ст. 118 Земельного кодексу

Рішенням від 12.08.2021 року №805-VIII в наданні дозволу позивачці відмовлено. Відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, обґрунтована відповідачем посиланням на надання дозволу іншій особі, яка за понад 10 років не спромоглася його реалізувати, суперечить чинному законодавству.

Позивач зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянку, що не реалізований замовником протягом тривалого часу, не є перешкодою у наданні такого дозволу іншим особам.

Таким чином, рішення відповідача є незаконним та протиправним, таким, що порушує права та законні інтереси позивачки.

Ухвалою суду від 22.10.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

24.11.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач вважає позовну заяву необґрунтованою, виходячи з наступного.

Звернувшись із клопотанням від 16.06.2021 р. ОСОБА_1 визначила бажане місце розташування земельної ділянки, щодо якої висловила наміри в отриманні, яке співпадає із земельною ділянкою, дозвіл на розробку документації із землеустрою відносно якої для отримання її в порядку ст. 118 Земельного кодексу України вже був наданий рішенням Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 05.04.2011 р. № 104-VI «Про надання громадянам України дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» іншій особі - ОСОБА_2 , так як обране ОСОБА_1 бажане місце розташування земельної ділянки знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, щодо вказаної земельної ділянки вже здійснюється реалізація особою конституційного права на володіння землею. Задоволення клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2021 р. призвело б до умисного порушення Авангардівською селищною радою права такої особи, а відповідно - до порушення селищною радою норм Конституції України та Земельного кодексу України.

Відповідач зазначає, що прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо надання іншій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою безоплатного отримання у власність земельної ділянки, відносно якої іншою особою та цим органом місцевого самоврядування вже здійснюється реалізація положень ст. 118 Земельного кодексу України фактично призведе до порушення розпочатої на законних підставах земельно- правової процедури.

Таким чином, в Авангардівської селищної ради як правонаступника Прилиманської сільської ради, існує законодавчо визначений обов`язок надати земельну ділянку на завершення процедур її безоплатного отримання, розпочатих рішенням Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 05.04.2011 р. № 104-VI.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , звернулася до Авангардівської селищної ради з клопотанням (заявою) від 16.06.2021 року, про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки орієнтовною площею 0,073 Га, яка з трьох боків межує з ділянками з кадастровими номерами :02:002:1851; :02:002:1834; :02:002:1805.

До клопотання позивачки було додано графічні матеріали, з відображенням місцезнаходження бажаної ділянки, копії паспорту та РНОКПП.

Відповідач, керуючись ст..ст. 12, 78, 80, 83, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, ст. ст. 6, 10, 25, 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи визначене гр. ОСОБА_1 бажане місце розташування земельної ділянки, відповідно рекомендацій постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, охорони пам`яток, Історичного середовища та екологічної політики, рішенням від 12.08.2021 року №805-VIII в наданні дозволу позивачці відмовив у зв`язку з наданням відносно запитуваної земельної ділянки на території с. Прилиманське Одеського району Одеської області іншій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що передбачає наступне завершення процедури її отримання шляхом передачі у власність органом місцевого самоврядування відповідно до вимог п.9 ст. 118 Земельного кодексу України.

Позивач звернулася до відповідача із запитом від 27.08.2021 року про надання копії рішення, яким дозвіл на розробку проекту землеустрою було надано іншій особі, на який Авангардівська селищна рада листом від 07.09.2021 року повідомила, що рішенням Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 05.04.2011 року №104-VІ відповідний дозвіл було надано громадянину ОСОБА_2 . Також відповідач повідомив про неможливість надання копії зазначеного рішення, посилаючись на час ухвалення рішення 2011 рік та передачу відповідних документів до архівного відділу Овідіопольскої РДА.

Вважаючи таке рішення від 12.08.2021 року №805-VIII протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною 1 статті 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Згідно з ст.40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Пунктом "б" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно п. "г" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

За змістом статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В той же час, визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Суд зазначає, що звертаючись до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зацікавлена особа звертається до власника земельної ділянки - держави або територіальної громади (в особі відповідного органу).

У дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження.

Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України Про землеустрій).

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем не заперечується конституційне право позивачки щодо безоплатної передачі земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Як встановлено судом, відповідач в якості підстав обґрунтованості рішення посилається на наданий рішенням Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 05.04.2011 р. № 104-VI «Про надання громадянам України дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» іншій особі - ОСОБА_2 , так як обране ОСОБА_1 бажане місце розташування земельної ділянки знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Разом з цим суд зазначає, що підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

Чинним законодавством не передбачена відмова у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою у зв`язку з наданням дозволу іншій особі.

При цьому суд зазначає, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність іншій особі наданий рішенням Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 05.04.2011 р. № 104-VI тобто більш ніж 10 років тому.

Згідно висновків Верховного суду у подібних правовідносинах, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянку, що не реалізований замовником протягом тривалого часу, не є перешкодою у наданні такого дозволу іншим особам (Постанова від 02 квітня 2019 року по справі №825/644/16)

Також Верховний суд неодноразово зазначав, що виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку, а отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду) (Постанова від 27 березня 2018 року у справі №463/3375/15-а).

Законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані «відведення» та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року справа № 818/1905/17.

Таким чином, рішення відповідача є незаконним та протиправним, таким, що порушує права та законні інтереси позивачки.

Отже, на підставі викладеного, суд робить висновок, що рішення Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 12.08.2021 року №805-VIII щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2021 року, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки орієнтовною площею 0,073 Га, яка з трьох боків межує з ділянками з кадастровими номерами :02:002:1851; :02:002:1834; :02:002:1805 є протиправним та належить до скасування.

Відповідно до правової позиції ВСУ у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № К (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Крім того, офіційне (легальне) визначення категорії дискреційні повноваження закріплено у Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, де під ними розуміється сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

При цьому, дискреція, будучи видом повноваження адміністративного органу, надає останньому певний простір, оскільки він може здійснювати вибір між декількома допустимими під кутом зору закону (права) рішеннями.

З аналізу ч. 7 ст. 118 та ст. 122 ЗК України суд робить висновок, що зазначені норми не передбачать альтернативу для обрання декількох варіантів прийняття рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Зокрема, вказані положення закону визначають, що у разі дотримання встановлених ними умов орган місцевого самоврядування зобов`язаний видати такий дозвіл. Тобто, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст. 2 КАС України діяльність адміністративного суду спрямована на здійснення ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Стаття 245 КАС України серед інших повноважень суду, встановлює, що суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Адже реалізація суб`єктом влади своїх повноважень не повинна означати його свавілля, а навпаки - накладає на такий орган додатковий обов`язок щодо обґрунтування обраного ним способу дії з урахуванням критеріїв встановлених ч.2 ст.19 Конституції України.

Враховуючи дотримання позивачкою усіх умов, передбачених законодавством щодо отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а також висновки суду про безпідставність відмови у видачі дозволу, та з урахуванням того, що інших підстав для відмови у наданні дозволу відповідачем не зазначено, суд вважає за необхідне зобов`язати Авангардівську селищну раду Овідіопольського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки орієнтовною площею 0,073 Га, яка з трьох боків межує з ділянками з кадастровими номерами :02:002:1851; :02:002:1834; :02:002:1805.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.

Вирішуючи питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто положеннями вказаної норм закріплено право саме суду встановлювати контроль за виконанням судового рішення і вирішувати у яких випадках належить подавати відповідний звіт. Більше того, такі вимоги не є способом захисту порушеного права та не належать до позовних вимог, які може містити позовна заява у силу ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач в позовній заяві не навів жодного обґрунтування про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у вказаній адміністративній справі.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (вул. Добрянського, 26, смт Авангард, Одеська область, 67806, 4) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 12.08.2021 року №805-VIII щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2021 року, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки орієнтовною площею 0,073 Га, яка з трьох боків межує з ділянками з кадастровими номерами :02:002:1851; :02:002:1834; :02:002:1805.

Зобов`язати Авангардівську селищну раду Овідіопольського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки орієнтовною площею 0,073 Га, яка з трьох боків межує з ділянками з кадастровими номерами :02:002:1851; :02:002:1834; :02:002:1805.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (вул. Добрянського, 26, смт Авангард, Одеська область, 67806, 4) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук