Справа № 640/22835/19
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 грудня 2021 року

Київ

справа №640/22835/19

адміністративне провадження №К/9901/42427/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року

у справі №640/22835/19

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора

про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №640/22835/19, предметом розгляду якої є:

- визнання протиправним та скасування наказу Генеральної прокуратури України № 1226ц від 28 жовтня 2019 року;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу Офісу ГП або іншій рівнозначній (рівноцінній) посаді в органах прокуратури з 30 жовтня 2019 року;

- стягнення з Офісу ГП на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2019 року до моменту фактичного поновлення на роботі з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155 та рішення Конституційного суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року;

- стягнення з Офісу ГП спричинену моральної шкоди в розмірі 99 000 грн.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року зазначений позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України № 1226ц від 28 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності в Офісі Генерального прокурора або на рівнозначній посаді в органах прокуратури з 30 жовтня 2019 року.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2019 року по 27 квітня 2021 року у розмірі 3 323 032, 39 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, сторони подали до суду апеляційної інстанції апеляційні скарги.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року (з урахуванням ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року про виправлення описки) апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора - задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року змінено наступним чином:

викладено абзац 3 у наступній редакції:

«Поновити ОСОБА_1 в Генеральній прокуратурі України на посаді прокурор другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності з 30 жовтня 2019 року».

викладено абзац 4 у наступній редакції:

«Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2019 року по 27 квітня 2021 року в розмірі 1 632 585,82 грн. (один мільйон шістсот тридцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 82 копійок) без урахування обов`язкових відрахувань».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги (заяви про уточнення касаційної скарги), в якій привести зазначені скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідність вимогам КАС України.

На виконання ухвали скаржником подано заяву про усунення недоліків касаційної скарги. Отже, скаржником вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху виконано та усунуто зазначені в ній недоліки.

Так скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції застосовано положення статті 22, 24, 129, 129-1 Конституції України, статей 7 та 23 Загальної декларації прав людини, статті 8, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 2, 25, 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 13 Конвенції Міжнародної організації праці « 158 «Про припинення трудових прав з ініціативи роботодавця», статей 370,372-373 КАС України без урахування висновків Верховного Суду щодо питання застосування зазначених норм права, викладених у постановах від 26 листопада 2020 року у справі №200/13482/19-а, від 24 квітня 2019 року у справі №815/1554/17, від 28 лютого 2019 року у справі №817/860/16, від 31 січня 2018 року у справі №824/3229/14-а, від 28 лютого 2018 року у справі №817/280/16. Скаржник вказує, що подібність правовідносин полягає у факті незаконного звільнення працівників з ліквідованих органів, у тому числі, прокуратури та призначення їх судом на новоутворені посади.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Так, Суд наголошує, що висновки Верховного Суду викладені у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №815/1554/17, від 28 лютого 2019 року №817/860/16 та від 28 лютого 2018 року у справі №817/280/16, зроблені за іншого правового врегулювання.

В той же час, у справі №824/3229/14-а предметом розгляду було визнання протиправним та скасування розпорядження від 31 жовтня 2014 року № 93-ос, прийняте Кіцманською районною державною адміністрацією Чернівецької області, про звільнення позивача з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Кіцманської РДА, поновлення позивача на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Тоді як у справі, що розглядається предметом розгляду є визнання протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України № 1226ц від 28 жовтня 2019 року; поновлення ОСОБА_1 на посаду прокурора відділу Офісу ГП або іншій рівнозначній (рівноцінній) посаді в органах прокуратури з 30 жовтня 2019 року; стягнення з Офісу ГП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2019 року до моменту фактичного поновлення на роботі з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155 та рішення Конституційного суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року; стягнення з Офісу ГП спричинену моральну шкоду в розмірі 99 000 грн.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що в даному випадку, підставою звільнення ОСОБА_1 стало неподання останньою у встановлений строк заяви затвердженої форми про переведення до Офісу ГП.

Тобто, наведена скаржником постанова Верховного Суду ухвалена в інших правовідносинах, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цих постановах Верховного Суду, є безпідставними.

Щодо посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №200/13482/19-а Суд зазначає наступне.

У справі №640/22835/19 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права позивачки підлягають захисту шляхом поновлення ОСОБА_1 в Генеральній прокуратурі України на посаді прокурора другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності з 30 жовтня 2019 року. Тобто позивача поновлено на посаді з якої її звільнено.

Вказуючи на незастосування судом апеляційної інстанції наведеного висновку Верховного Суду, позивач зазначає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, буде поновлення в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора відділу, рівнозначній посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України, оскільки, на думку скаржника, саме на Офіс Генерального прокурора було змінено найменування органу, з якого звільнено позивача.

Проте, як вбачається із тексту постанови Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі №200/13482/19-а суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної та касаційної інстанції, прийшов до висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді першого заступника прокурора Донецької області, з якої його було звільнено.

Отже, посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цих постановах Верховного Суду, є недоречними.

Скаржник підставою касаційного оскарження судових рішень також визначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначаючи, що судом апеляційної інстанції протиправно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 99 000 грн при цьому, як вказує заявник касаційної скарги не застосував висновки Верховного Суду щодо протиправного невідшкодування моральної шкоди викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789//17, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17.

Проте, Верховний Суд не приймає вказані доводи скаржника та відповідно посилання скаржника пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України оскільки, відшкодування моральної шкоди позивачу залежить від фактичних обставин справи встановлених судом при розгляді кожної окремої адміністративної справи.

В той же час, касаційна скарга з врахуванням заяви скаржника про усунення недоліків касаційної скарги містить обґрунтовані підстави касаційного оскарження судових рішень, в частині.

Так, підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначаючи, що судом апеляційної інстанції при здійсненні розрахунку середнього заробітку, всупереч висновкам Верховного Суду викладених у постановах від 17 червня 2020 року у справі №820/1505/18, від 06 серпня 2019 року у справі №0640/4691/18, від 03 жовтня 2019 року незастосовано норму права, а саме пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Також, підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник вказує пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України та посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а саме пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», а також підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ у разі подання прокурором заяви про переведення до Офісу Генерального прокурора невстановленого Порядком атестації зразка та розцінювання відповідачем цих заяв, як неподаних.

Обґрунтування скаржника наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови представником позивача отримано 24 жовтня 2021 року. Оскільки касаційна скарга подана у межах тридцятиденного строку з дня отримання копії повного тексту, позивачка просить поновити строк на касаційне оскарження.

За змістом частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

За такого правового регулювання, обставин справи та доказів доданих скаржником на підтвердження зазначених обставин, Суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Скарга відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкриті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 3, 334 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №640/22835/19 та поновити його.

Відкрити провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №640/22835/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи №640/22835/19.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали - та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій і доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова

М.В. Білак

О.А. Губська ,

Судді Верховного Суду