Справа № 420/19726/21
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області форми «Ф» №0-1506 від 30 березня 2020 року, щодо визначення (нарахування) суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у розмірі 67239,55 гривень.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначила, що контролюючим органом безпідставно нараховано суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості), та не враховано, що позивач є сільськогосподарським виробником, а нежитлові приміщення, які належать їй на праві власності, відносяться до будівель (споруд) призначення яких для використання у сільськогосподарській діяльності, а тому, у силу приписів пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування..

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№ЕС/2548/21 від 10.11.2021р.) на позовну заяву (а.с.105-110).

Відзив обґрунтований наступним.

Головним управлінням ДПС в Одеській області вказано, що законодавством чітко виокремлено коло фізичних осіб, які є сільськогосподарськими товаровиробниками, а саме - фізичних осіб-підприємців та домогосподарств. У свою чергу, ОСОБА_1 не є фізичною особою підприємцем та не була на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, Головним управлінням ДПС в Одеській області зауважувалося, що документи на підтвердження використання нерухомого майна безпосередньо у сільськогосподарській діяльності до суду та контролюючого органу не надавались та не надавалась заява про надання пільги згідно п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) до податкової інспекції.

У відповіді на відзив (вх.№33601/21 від 26.11.2021р.) ОСОБА_1 зауважувала, що сільськогосподарським товаровиробником можуть бути не тільки юридичні, а й фізичні особи. Позивачем наголошувалося, що вона підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні їй на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України (а.с.120-129).

Станом на 22 рудня 2021 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №246448820 від 01.03.2021 року, ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові будівлі та споруди загальною площею 1611,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0453, площею 3,4996 га, з цільовим призначенням - для ведення підсобного сільського господарства (а.с.15-17).

Вищевказані будівлі та споруди складаються з: літ. «А» - адміністративна будівля; літ. «Б» - тваринний комплекс; літ. «В» - фазанарій; літ. «М» - вбиральня; літ. «Л» - котельня; №1-2 - огорожа; №3 - водонапірна башта, та згідно Висновку про визначення класифікації будівель та споруд №213 від 18.05.2021 року відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000» (а.с.18, 40-55).

30.03.2020 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1506, яким ОСОБА_1 нараховано суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 67239,55 гривень (а.с.13).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення про визнання суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки протиправним, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд зауважує, що встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Отже, із встановленого вище вбачається, що для застосування підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України необхідно з`ясувати, по-перше, що власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а по-друге, що об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0453, площею 3,4996 га, з цільовим призначенням - для ведення підсобного сільського господарства (а.с.21).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №246448820 від 01.03.2021 року, ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові будівлі та споруди загальною площею 1611,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0453, площею 3,4996 га, з цільовим призначенням - для ведення підсобного сільського господарства (а.с.15-17).

Та обставина, що належні позивачу нежитлові об`єкти (будівлі та споруди) загальною площею 1611,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - призначені для використання у сільськогосподарській діяльності, не заперечується сторонами по справі.

Однак, на думку Головного управління ДПС в Одеській області, позивач, як фізична особа, не є сільськогосподарським товаровиробником та на неї не поширюється пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідно до положень підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як у даному випадку, йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» №2238-III від 18.01.2001 року, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» №575-VI від 23.09.2008 року: виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові по справі №560/168/19 від 26.11.2020 року, у постанові по справі №820/3705/17 від 18.05.2021 року.

Верховний Суд розглядаючи подібну за предметом спору справу №540/2206/19, у постанові від 24.04.2020 року та вирішуючи питання щодо пільги фізичної особи, передбаченої підпунктом «ж», зазначив, що на користь висновку, що нормою пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачена податкова пільга, у тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України №2628-VIII від 23.11.2018 року, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено у новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Суд зауважує, що згідно Висновку про визначення класифікації будівель та споруд №213 від 18.05.2021 року, належні позивачеві нежитлові об`єкти (будівлі та споруди) відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000» (а.с.18, 40-55).

Також, відповідно до довідки Дальницької сільської ради Новоградківського Старостинського округу від 19 липня 2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0453, будівлі та споруди, що на ній розташовані, використовуються ОСОБА_1 у цілях сільськогосподарського товаровиробництва, а саме: вирощування багаторічних плодово-ягідних насаджень, винограду, розведення свійської птиці (а.с.20).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що об`єкти нерухомості - нежитлові будівлі та споруди загальною площею 1611,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0453, площею 3,4996 га, з цільовим призначенням - для ведення підсобного сільського господарства, які належать позивачу на праві власності та використовуються в господарській діяльності, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.

Відтак, нежитлова нерухомість ОСОБА_1 не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у силу положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області форми «Ф» №0-1506 від 30 березня 2020 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області форми «Ф» №0-1506 від 30 березня 2020 року, щодо визначення (нарахування) суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 67239,55 гривень задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області форми «Ф» №0-1506 від 30 березня 2020 року, щодо визначення (нарахування) ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 67239,55 гривень визнати протиправним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Ярослава БАЛАН