Справа № 600/4034/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/4034/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва у обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві житлової забудови на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Чернівецьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві житлової забудови на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність листом Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01 позивача повідомлено про те, що після надання рекомендацій координаційного центру її буде повідомлено про прийняте рішення. Вказаний лист позивач вважає відмовою у задоволенні її заяви, оскільки приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, які відповідно до положень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Так, оскаржувану відмову позивач вважає такою, що суперечить положенням законодавства, оскільки Земельним кодексом України не передбачено такої умови для виділення земельної ділянки у власність як отримання рекомендацій координаційного центру, а також не визначено додаткового обсягу повноважень або можливості власного встановлення обмежень, наприклад, шляхом прийняття нормативних актів локальної дії, які не передбачені нормами Земельного кодексу України, яким у спірних відносинах є Порядок, затверджений рішенням міської ради VII скликання від 06 листопада 2018 року №1505, зі змінами, внесеними рішенням міської ради VII скликання від 08 листопада 2019 року №1963. Тобто, названий акт не є в розумінні статті 118 Земельного кодексу України нормативно-правовим актом, яким регламентується питання щодо надання рекомендацій координаційного центру, і відсутність яких є підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність.

Крім цього, в позові зазначено про безпідставність тверджень відповідача про те, що позивач не була зареєстрована у м. Чернівці на момент отримання посвідчення учасника бойових дій, оскільки відповідно до положень Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позивач як громадянка України наділена правом на вільний вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вона хоче проживати, і здійснюючи такий вибір вона має рівні права та свободи, що й мешканці певної адміністративно-територіальної одиниці, у тому числі на отримання земельної ділянки у власність.

Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

У поданому до суду відзиві відповідач указував на те, що надаючи позивачу відповідь на її заяву, такою по суті не було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а повідомлено про необхідність отримання висновків координаційного центру. Разом з цим, посилаючись на норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідач зауважив, що повноваженнями щодо надання чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є виключним повноваженням сесії міської ради. Зазначене у свою чергу вказує на передчасність та безпідставність заявленого позову.

Крім цього, надаючи відповідь на заяву позивача про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,0500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, Департамент фактично проінформував позивача про те, що вона: не перебуває на загальному обліку забудовників, який передбачений рішенням міської ради від 23 лютого 2012 року №438, не перебуває і не може перебувати на окремому обліку індивідуальних забудовників, який передбачений рішенням міської ради від 30 квітня 2015 року №1602, позивачем фактично не надано повного пакету документів для можливості розгляду її заяви. З урахуванням наведеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

У наданій до суду відповіді на відзив позивач зауважила, що за результатами розгляду заяви від 29 червня 2021 року було надано відповідь від 23 липня 2021 року, тобто у межах встановленого Земельним кодексом України місячного строку розгляду таких заяв (клопотань), а тому лист від 23 липня 2021 року і є відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Інші підстави, за яких відповідач вказав на неможливість надання такого дозволу, позивач вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, вказуючи при цьому, що суб`єкт владних повноважень не має права відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України, якою передбачені підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Наполягав на задоволенні позовних вимог.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 червня 2021 року позивач подала до Департаменту містобудівельного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради заяву про надання їй як учаснику бойових дій дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві забудови на АДРЕСА_1 , детальний план території якої затверджений рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 липня 2017 року №392/15 за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатами розгляду вказаної заяви Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради листом від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01 повідомив позивача про те, що надання земельних ділянок здійснюється Чернівецькою міською радою відповідно до чинного законодавства та Порядку розгляду звернень учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо виділення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях, затвердженого рішенням міської ради VII скликання від 06 листопада 2018 року №1505, зі змінами від 08 листопада 2019 року №1963.

Згідно з Порядком департамент зобов`язаний при підготовці проектів рішень враховувати рекомендації координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті міської ради щодо першочерговості виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції, які отримали поранення, мають інвалідність, мають бойові державні нагороди та членам сімей загиблих учасників АТО.

Вказано, що після надання рекомендацій координаційного центру позивача буде поінформовано письмово.

За таких обставин позивач звернулась до адміністративного суду із даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та вимог, заявлених у ній, позивач не погоджується з відмовою відповідача, оформленою листом від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01, у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

У зв`язку з цим суд зазначає таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно статей 2 та 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України Про землеустрій проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Частиною першою статті 50 Закону України Про землеустрій визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст указаних норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Як встановлено підпунктом 9 пункту "б" частини першої статті 33 Закону №280/97-ВР, до одних із делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить погодження проектів землеустрою.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

З наведених норм убачається, що питання стосовно земельних відносин, у тому числі погодження проектів землеустрою, підлягають вирішенню лише сільською (селищною, міською) радою, а не її виконавчими органами.

Про вказане також йдеться і в листі Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01, в якому вказано, що надання земельних ділянок здійснюється Чернівецькою міською радою відповідно до чинного законодавства.

Крім цього, згідно з нормами Закону №280/97-ВР сільська (селищна, міська) рада в межах наданих їй законом повноважень приймає акти у формі рішень.

Разом з цим, як стверджує позивач, саме лист Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01 і є відмовою у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Однак з указаним суд не погоджується, виходячи з такого.

За положеннями Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які безпосередньо порушували права, свободи або інтереси позивача.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист уже порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненню ним дій чи допущенням бездіяльності порушуються права позивача.

Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів; право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

При цьому під рішенням розуміється владне волевиявлення суб`єкта владних повноважень, викладене за встановленою формою, спрямоване на врегулювання тих чи інших суспільних відносин, що має обов`язковий характер та породжує певні правові наслідки.

Тобто, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, яке прийнято на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг і стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, а його дія вичерпується його виконанням або має визначений строк. Оскаржуване рішення має безпосередньо порушувати права, свободи або інтереси позивача.

Зазначеного притримується, зокрема, і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що видно з його постанови від 22 липня 2020 року у справі №824/11/18-а.

Поряд з цим, суд зауважує, що оскаржувана у даному позові відмова, яка оформлена листом від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01, не є рішенням органу місцевого самоврядування як нормативного акту у розумінні положень статті 59 Закону №280/97-ВР, а також рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, яке може бути оскаржено позивачем.

Як свідчить суть та зміст наведеного вище листа, в такому містяться посилання на рішення Чернівецької міської ради від 06 листопада 2018 року №1505 зі змінами, внесеними від 08 листопада 2019 року №1963, у відповідності до якої саме Чернівецька міська рада здійснює надання земельних ділянок громадянам, а також роз`яснено позивачу наявність у Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради обов`язку при підготовці проектів рішень враховувати рекомендації координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті міської ради щодо першочерговості виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції, які отримали поранення, мають інвалідність, бойові державні нагороди та членам сімей загиблих учасників АТО. Водночас, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради наголосив позивачу на тому, що після отримання таких рекомендацій від координаційного центру її буде проінформовано письмово.

Таким чином, указаний лист, на переконання суду, не порушує жодних прав, свобод або інтересів позивача та не є відмовою у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Між тим, суд також звертає увагу і на те, що, як свідчить зміст листа 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01, врахування рекомендацій координаційного центру є обов`язком Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради, який виконується при підготовці проектів рішень.

Натомість, прийняття відповідного рішення про надання особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки або відмову в наданні такого дозволу належить до компетенції Чернівецької міської ради у відповідності до наведених вище положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Вказане, фактично, свідчить про відсутність факту допущення відповідачем порушення прав та інтересів позивача у межах заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що даний позов є передчасним та безпідставним, а тому такий задоволенню не підлягає.

Стосовно ж інших доводів, наведених сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, то з огляду на викладені вище правові підстави для відмови в задоволенні позову такі уже не мають значення для правильного вирішення спору, а тому оцінці не підлягають.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому відмовляє у їх задоволенні в повному обсязі.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 23 грудня 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), відповідач Чернівецька міська рада (м. Чернівці, Центральна площа, 1, ).

Суддя О.П. Лелюк