Справа № 280/2068/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/2068/21
(суддя Новікова І.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління з питань праці Запорізької міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №280/2068/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління з питань праці Запорізької міської ради про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 17 березня 2021 року звернувся до суду з позовом до Управління з питань праці Запорізької міської ради згідно з яким, просить визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-1ФС від 20.11.2020 року та №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-2ФС від 20.11.2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що висновки відповідача щодо наявності ознак трудових відносин з особами, з якими укладено цивільно-правові договори є помилковими, оскільки за цивільно-правовими договорами такі особи взяли на себе зобов`язання надавати послуги з обслуговування клієнтів. Зазначає про те, що викладені у постанові №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-2ФС обставини є неправильною інтерпретацією фактів стороною відповідача у справі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною та скасував постанову Управління з питань праці Запорізької міської ради від 20.11.2020 №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-1ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовив.

Стягнув на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6000 грн. (шість тисяч гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління з питань праці Запорізької міської ради.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент повторної перевірки характер взаємовідносин між позивачем та громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були врегульовані цивільно-правовими угодами, які в свою чергу відповідають вимогам встановленим до цивільно-правового договору, ознаки які притаманні трудовим відносинам судом не встановлено та відповідачем не доведено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, оскільки перевіркою встановлено наявність ознак трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з якими укладено цивільно-правові договори.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що у період з 17.08.2020 року по 28.08.2020 року співробітниками Управління з питань праці Запорізької міської ради проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ (а.с.65-68).

Відповідно до висновків акта №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ встановлено порушення позивачем вимог:

ч.1 ст.21 КЗпП України, ч.1, 3 ст.24 КЗпП України в частині допущення до роботи без укладання трудових договорів працівників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та ОСОБА_13 ;

ч.3 ст.24 КЗпП України, ПКМУ №413 в частині не подання повідомлення до ДПС про прийняття на роботу працівників ОСОБА_14 та ОСОБА_15

28.08.2020 відповідачем прийнято припис про усунення виявлених порушень №ОМС-ЗП13689/1499/АВ/П, яким позивача у строк до 14.09.2020 року зобов`язано усунути виявлені порушення (а.с.68).

У період з 25.09.2020 по 07.10.2020 співробітниками відповідача вдруге проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за результатами якого складено акт №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ (а.с.114-118).

Відповідно до висновків акта №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ встановлено порушення позивачем:

ч.1 ст.21 КЗпП України, ч.1, 3 ст.24 КЗпП України в частині допущення до роботи без укладання трудових договорів працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; а також в частині невиконання пункту 1 припису інспектора праці про усунення виявлених порушень від 28.08.2020 №ОМС-ЗП13689/1499/АВ/П;

ч.3 ст.24 КЗпП України, ПКМУ №413 в частині не подання повідомлення до ДПС про прийняття на роботу працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_16 ; а також в частині невиконання пункту 2 припису інспектора праці про усунення виявлених порушень від 28.08.2020 №ОМС-ЗП13689/1499/АВ/П.

20.11.2020 року відповідачем прийнято постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, а саме:

№ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-1ФС, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 600000,00 грн. за допущення до роботи без укладання трудових договорів працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.11-13);

№ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-2ФС, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 5000,00 грн. за не подання повідомлення до ДПС про прийняття на роботу працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_16 (а.с.14-15).

Відповідно до положень частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законність та обґрунтованість постанов відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про охорону праці» працівник це виключно та особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тобто, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є продаж результатів роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-1ФС позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України, згідно з якою юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

При цьому, абзацом другим цієї частини статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 та ОСОБА_2 було укладено цивільно-правові угоди, замовником по яких згідно з цими угодами зазначено ФОП ОСОБА_1 (а.с.175-177, 179-181, 183-185, 187-189).

Предметом цивільно-правової угоди від 30.09.2020 року укладеної між позивачем та ОСОБА_17 згідно з пунктом 1.1 договору зазначено «винести з кухні та подати клієнтам 600 замовлень їжі та напоїв, а після прибрати брудний посуд на мийку», вартість послуги по договору визначена та затверджена сторонами у розмірі 3000 грн (а.с.183-185).

Як вбачається з акта приймання-передачі наданих послуг від 06.10.2020 року, він складений про те, що виконавець надав, а замовник прийняв та оплатив послуги передбачені цивільно-правовою угодою (а.с.186).

Проте, аналіз вищезазначеної угоди та акта складного на виконання її свідчить про те, що послуги полягають у зобов`язанні виконати певну роботу, а не у продажі її результатів, оскільки в них не містяться відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен виконавець передати замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її видів, якісних характеристик, що залежать від вартості оплати таких послуг.

18 вересня 2020 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено цивільно-правову угоду, замовником по якій зазначено ФОП ОСОБА_1 (а.с.187-189).

Предметом цивільно-правової угоди укладеної між позивачем та ОСОБА_2 згідно з пунктом 1.1 договору зазначено «винести з кухні та подати клієнтам 1000 замовлень їжі та напоїв, а після прибрати брудний посуд на мийку». Вартість послуги по договору визначена та затверджена сторонами у розмірі 5000 грн (а.с.179-181).

Як вбачається з акта приймання-передачі наданих послуг від 02.10.2020 року, він складений про те, що виконавець надав, а замовник прийняв та оплатив послуги передбачені цивільно-правовою угодою (а.с.187-189).

Проте, аналіз вищезазначеної угоди та акта складного на виконання її свідчить про те, що послуги полягають у зобов`язанні виконати певну роботу, а не у продажі її результатів, оскільки в них не містяться відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен виконавець передати замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її видів, якісних характеристик, що залежать від вартості оплати таких послуг.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що у вищезазначених цивільно-правових договорах та актах приймання-передачі наданих послуг містяться відомості про загальну вартість робіт, а не оплату за надання конкретної послуги виходячи з її обсягу, що свідчить про домовленість сторін щодо регулярної оплати процесу праці, а не її результату.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що виконання ОСОБА_17 та ОСОБА_2 роботи з обслуговування клієнтів кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » обмежується встановленим графіком роботи цього закладу, що свідчить про виконання останніми таких робіт у встановлений графік роботи, підпорядкованість цих осіб графіку роботи цього закладу, що в свою чергу притаманно трудовим відносинам.

Предметом цивільно-правової угоди від 21.09.2020 року укладеної між позивачем та ОСОБА_5 згідно з пунктом 1.1 договору зазначено «помити 2500 тарілок не залежно від розміру або об`єму. Помити 1250 ємностей для пиття не залежно від розміру або об`єму». Вартість послуги по договору визначена та затверджена сторонами у розмірі 2500 грн (а.с.175-177).

Як вбачається з акта приймання-передачі наданих послуг від 02.10.2020 року, він складений про те, що виконавець надав, а замовник прийняв та оплатив послуги передбачені цивільно-правовою угодою (а.с.178).

Проте, аналіз вищезазначеної угоди та акта складного на виконання її свідчить про те, що послуги полягають у зобов`язанні виконати певну роботу, а не у продажі її результатів, оскільки в них не містяться відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен виконавець передати замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її видів, якісних характеристик, що залежать від вартості оплати таких послуг.

16 вересня 2020 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено цивільно-правову угоду, замовником по якій зазначено ФОП ОСОБА_1 (а.с.179-181).

Предметом цивільно-правової угоди укладеної між позивачем та ОСОБА_4 згідно з пунктом 1.1 договору зазначено «помити 3000 тарілок не залежно від розміру або об`єму. Помити 1500 ємностей для пиття не залежно від розміру або об`єму». Вартість послуги по договору визначена та затверджена сторонами у розмірі 3000 грн (а.с.179-181).

Як вбачається з акта приймання-передачі наданих послуг від 02.10.2020 року, він складений про те, що виконавець надав, а замовник прийняв та оплатив послуги передбачені цивільно-правовою угодою (а.с.182).

Проте, аналіз вищезазначеної угоди та акта складного на виконання її свідчить про те, що послуги полягають у зобов`язанні виконати певну роботу, а не у продажі її результатів, оскільки в них не містяться відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен виконавець передати замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її видів, якісних характеристик, що залежать від вартості оплати таких послуг.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що у вищезазначених цивільно-правових договорах та актах приймання-передачі наданих послуг містяться відомості про загальну вартість робіт, а не оплату за надання конкретної послуги виходячи з її обсягу, що свідчить про домовленість сторін щодо регулярної оплати процесу праці, а не її результату.

Слід зазначити й те, що кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » має встановлений керівником графік роботи та саме в період роботи закладу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виконувалися роботи з мийки посуди, що свідчить про підпорядкованість останніх графіку роботи цього закладу.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 згідно з умовами договору виконували роботи по мийці посуди, а також те, що кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є закладом з установленим графіком роботи та об`єм роботи з миття посуди залежить від режиму роботи цього кафе, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що виконання робіт з миття посуди у цьому закладі залежало від графіку його роботи. Враховуючи зазначене, а також те, що ані договори ані акти приймання-передачі наданих послуг не містять інформації щодо умов виконання таких робіт, суд апеляційної інстанції зробив висновок про виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 роботи з миття посуди за встановленим графіком, що притаманно трудовим відносинам.

Отже, встановлені обставини справи свідчать про те, що предметом укладених цивільно-правових договорів з зазначеними фізичними особами фактично є процес їх праці, а не її кінцевий результат, а тому умови вказаних вище договорів мають ознаки трудового характеру.

Проте, суд першої інстанції вказані обставини не дослідив та безпідставно не надав їм оцінку.

Висновки суду першої інстанції про те, що укладені договори у встановленому порядку недійсними - не визнані, а відповідач не має повноважень на визнання укладених позивачем цивільно-правових договорів недійсними або визнавати їх трудовими, чи на власний розсуд тлумачити їх умови, суд апеляційної інстанції вважає недоречними, оскільки відповідачем у спірних відносинах не надається оцінка дійсності або відповідності цивільно-правовим нормам укладеним угодам, відповідачем в межах повноважень наданих Державою лише перевіряється дотримання права особи, яка виконує процес праці на оформлення з нею трудового договору та наявність обставин допуску особи до роботи без укладення трудового договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем під час перевірки правильно встановлено, що правовідносини, які склалися між виконавцями та замовником за цими договорами є трудовими, оскільки передбачають виконання роботи на постійній основі, за певним графіком роботи, та спрямовані на отримання процесу праці, а тому суд першої інстанції в порушення норм матеріального права скасував постанову №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-1ФС.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позов в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-1ФС від 20.11.2020 року задоволенню не підлягає, суд апеляційної інстанції, враховуючи положення статті 139 КАС України, зробив висновок про необхідність виключення абзацу четвертого резолютивної частини рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №280/2068/21, яким вирішено питання розподілу судових витрат на користь позивача.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, а саме в частині задоволення позову щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-1ФС від 20.11.2020 року з прийняттям нової постанови в цій частині про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління з питань праці Запорізької міської ради задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №280/2068/21 скасувати в частині задоволення позову щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОМС-ЗП13689/1499/НД/АВ/П-ЗП14632/1499/НД/АВ/П/ТД-1ФС від 20.11.2020 року з прийняттям нової постанови в цій частині, якою у задоволенні позову у цій частині відмовити

Виключити абзац четвертий резолютивної частини рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №280/2068/21.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №280/2068/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко