Справа № 420/14856/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність щодо не надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 18 серпня 2021 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.00 га. на території Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (в межах населеного пункту);

- зобов`язати Саратську селищну раду Білгород-Дністровського району Одеської області надати громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.00 га. на території Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (в межах населеного пункту);

- стягнути з Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 5 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області із заявою про надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2.0000 га. на території селища Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі порядку, передбаченого статтею 118 Земельного кодексу України.

Проте, позивач зазначає, що Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області листом за №919-02-14 від 14.05.2021 року було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви.

Відмова обґрунтована тим, що представлений пакет документів не містив графічних матеріалів передбачений статтею 118 Земельного кодексу України, крім того у вказаному листі зазначено, що на сесії Саратської селищної ради, яка відбулась 23 квітня 2021 року було прийнято рішення №258-VIII «Про призупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства», згідно з яким надання таких дозволів призупинено на період проведення аудиту з використання земель сільськогосподарського призначення.

10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області із повторним клопотанням про надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2.0000 га. на території селища Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі порядку, передбаченого статтею 118 Земельного кодексу України. Додавши графічні матеріали які дають можливість визначити відповідність місця розташування земельної ділянки.

Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області листом за №1463-02-14 від 29.06.2021 року було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви. Відмова обґрунтована тим, що на сесії Саратської селищної ради, яка відбулась 23 квітня 2021 року було прийнято рішення №258-VIII «Про призупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства», згідно з яким надання таких дозволів призупинено на період проведення аудиту з використання земель сільськогосподарського призначення.

Позивач зазначає, що до заяви від 10 червня 2021 року було додано достатній перелік документів, визначений вищевказаною нормою, а саме: копія паспорту та РНОКПП позивача та графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати у власність.

Позивач звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено такої підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як рішення органу місцевого самоврядування про призупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Більше того, на переконання позивача, чинним законодавством не передбачено права органу місцевого самоврядування своїм рішенням призупиняти надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Таким чином, позивач не погоджується із бездіяльністю відповідача, що полягає у ненаданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що позивач не звертався до Саратської селищної ради із заявою або клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначеної на викопіюванні з нанесенням земельної ділянки, яка пропонується у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, орієнованою площею 2 га., копія якого була надана ним до Одеського окружного адміністративного суду.

Крім того, відповідач звертає увагу, що Саратська селищна рада не відмовляла позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2.0000 га. на території селища Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області, а повідомила, що згідно рішення №258-VIII «Про призупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства» надання таких дозволів призупинено на період проведення аудиту з використання земель сільськогосподарського призначення, у зв`язку з чим його звернення буде розглянуте постійною комісією Саратської селищної ради з питань земельних відносин та охорони довкілля, комунального господарства, будівництва та підприємницької діяльності після проведення аудиту з використання земель сільськогосподарського призначення.

Процесуальні дії та клопотання учасників процесу

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року, позовну заяву залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст.160, 161 КАС України. Надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

28 вересня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №53261/21).

08 жовтня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. №55420/21), а також клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вхід. №55627/21).

12 жовтня 2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вхід. №56272/21).

19 жовтня 2021 року від позивача надійшли письмові пояснення (вхід. №ЕП/28114/21).

21 жовтня 2021 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вхід. №ЕП/28343/21).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправним та нечинним рішення №258-VIII від 23 квітня 2021 року, визнання протиправною бездіяльність щодо не надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено по справі підготовче засідання на 18 листопада 2021 року об 11 год. 00 хв.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, клопотання представника ОСОБА_1 та Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправним та нечинним рішення №258-VIII від 23 квітня 2021 року, визнання протиправною бездіяльність щодо не надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії задоволено та продовжено розгляд адміністративної справи №420/14856/21 за позовом ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправним та нечинним рішення №258-VIII від 23 квітня 2021 року, визнання протиправною бездіяльність щодо не надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії в режимі відеоконференції за допомогою системи Easycon.

В підготовчому засіданні 25 листопада 2021 року проведеному в режимі відеоконференції, судом приєднано до матеріалів справи пояснення відповідача (вхід. №62312/21).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року, заяву представника ОСОБА_1 про залишення позову в частині позовних вимог без розгляду задоволено, а позовну заяву ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області в частині позовних вимог про визнання протиправним та нечинним рішення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №258-VIII від 23 квітня 2021 року - залишено без розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року, закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності щодо не надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії та призначити справу до судового розгляду по суті на 25 листопада 2021 року об 11 год. 40 хв. в Одеському окружному адміністративному суді за адресою: вул. Фонтанська дорога, 14, м. Одеса, 65062, зала судових засідань 30, у режимі відеоконференції з використанням сторонами власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

В судовому засіданні 25 листопада 2021 року проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача відносно задоволення клопотання представника позивача не заперечував.

В судовому засіданні 25 листопада 2021 року проведеному в режимі відеоконференції, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом прийнято рішення продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача та відповідача, перевіривши їх доказами суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

23 квітня 2021 року Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області прийнято рішення №258-VIII «Про зупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства» (а.с.39).

05 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2.0000 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с.35).

До заяви позивачем було надано: копію паспорта та ідентифікаційного номеру (а.с.30-31).

Листом за №919-02-14 від 14.05.2021 року Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області повідомила, що представлений позивачем пакет документів не містить графічних матеріалів, що не дає можливості визначити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам раціональної організації території та компактності землекористувача. Графічні матеріали, що подаються громадянами для безоплатного отримання у власність земельних ділянок, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру, що дозволяє встановити координати місця розташування бажаної земельної ділянки з посиланням на об`єкт адміністративно-територіального поділу України, кадастрову зону та кадастровий квартал (фрагмент). Також, у рішенні зазначено, що на сесії Саратської селищної ради, яка відбулась 23 квітня 2021 року було прийнято рішення №258-VIII «Про зупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства» (а.с.37).

10 червня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею не більше 2.0000 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с.36).

До клопотання позивачем було надано: графічні матеріали, копія паспорта та ідентифікаційного коду (а.с.32-34).

Листом за №1463-02-14 від 29.06.2021 року Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області проінформувала позивача, що згідно рішення №258-VIII «Про призупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства» надання таких дозволів призупинено. Звернення позивача від 10.06.2021 року буде розглянуте постійною комісією Саратської селищної ради з питань земельних відносин та охорони довкілля, комунального господарства, будівництва та підприємницької діяльності після проведення аудиту з використання земель сільськогосподарського призначення (а.с.38).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.00 га., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Релевантні джерела права та висновки суду

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України №2768-III від 25.10.2001 року (далі Земельний кодекс України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У силу пункту «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин та виключену на підставі Закону №1423-IX від 28.04.2021 року) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Виходячи з аналізу зазначених норм, будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 2,0 га. для ведення особистого селянського господарства, проте суд звертає увагу, що якщо земельна ділянка перебуває у користуванні інших осіб додається погодження землекористувача.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21 травня 1997 року (далі - Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні») виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з вимогами частини 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надається відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. При цьому, чинним законодавством передбачено, що рішення про надання дозволу або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Суд звертає увагу, що Земельним кодексом України визначена саме вмотивована відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідач, розглядаючи клопотання ОСОБА_1 від 10 червня 2021 року, повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. При цьому, у випадку надання відмови, відповідач повинен був керуватись лише тими підставами, виключний перелік яких визначено у ст.118 Земельного кодексу України, з відповідним обґрунтуванням.

З листа Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області за №1463-02-14 від 29 червня 2021 року вбачається, що відповідач проінформував позивача, що згідно рішення №258-VIII «Про призупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства» надання таких дозволів призупинено. Звернення позивачки від 10.06.2021 року буде розглянуте постійною комісією Саратської селищної ради з питань земельних відносин та охорони довкілля, комунального господарства, будівництва та підприємницької діяльності після проведення аудиту з використання земель сільськогосподарського призначення (а.с.38).

З даного приводу суд зазначає, що статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас у ст.3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), за якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Згідно зі ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п.а, б ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

За ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1, 2 ст.59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності селищної ради, останньою має прийматися відповідне рішення, яке приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу. При цьому, листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення відповідної селищної ради.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідним клопотанням, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив ОСОБА_1 відповідь у формі листа. Відсутність належним чином оформленого рішення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі рішення, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист №1463-02-14 від 29 червня 2021 року, в якому Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області виклала інформацію про неможливість надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові №826/8858/16 від 05.05.2020 року та №826/8108/16 від 18.06.2020 року.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові №800/304/17 від 27 лютого 2020 року під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Крім того, суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові №815/3058/17 від 19 лютого 2021 року №560/2477/20 від 08 грудня 2020 року, який полягає у тому, що лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 118 Земельного кодексу України.

У свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на розробку технічної документації чи відмову у його наданні, свідчить про те, що відповідач в межах наданих йому повноважень не прийняв жодного відповідного рішення.

Отже, відповідь на клопотання позивача, оформлена листом не може вважатись рішенням суб`єкта владних повноважень щодо відмови у наданні такого дозволу, оскільки фактично рішення відповідачем у встановленому законом порядку не приймалось.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України, не прийнято по суті рішення за наслідком розгляду поданого позивачем клопотання, зокрема щодо відмови чи надання дозволу на розробку технічної документації землеустрою, а тому, така бездіяльність є протиправною.

Крім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач посилається на те, що із наданого позивачем до Саратської селищної ради графічного матеріалу вбачається, що позивачем не було зазначено точне місце розташування та меж бажаної земельної ділянки, позивачем п`ятьма стрілками був зазначений лише земельний масив, площа якого значно перевищує два гектара, що унеможливлює визначення бажаного місця розташування земельної ділянки для розгляду її клопотання та прийняття Саратською селищною радою рішення відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Оцінюючи вказані твердження відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Перш за все, суд наголошує, що підставою відмови у наданні дозволу може бути:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У свою чергу, публічна кадастрова карта - це інформаційний портал, на якому оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру.

У розумінні статті 1 Закону України №3613-VI від 07 липня 2011 року «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613-VI), Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Частиною 5 статті 5 Закону №3613-VI визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

У відповідності до положень частин 1, 8 статті 9 вказаного Закону, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Частиною 1 статті 15 Закону №3613-VI передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

У свою чергу, суд наголошує, що стаття 118 Земельного кодексу України не містить будь-яких особливих вимог до графічних матеріалів, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що додані позивачем до клопотання від 10.06.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою графічні матеріали (викопіювання) на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, роздруковані із публічної кадастрової карти України, інформація в якій створена належним суб`єктом, є належним документом із відображенням інформації, яка дає можливість ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості та містить прив`язку земельної ділянки до відповідного населеного пункту, площу бажаної земельної ділянки.

Крім того, під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивачем було подано до Саратської селищної ради заяву №Г-1308 від 01.10.2021 року до якої було долучено нові графічні матеріали із зазначенням точного місця розташування та меж бажаної земельної ділянку, яку позивач бажає отримати у власність.

При цьому, суд звертає увагу, що у разі надання документів з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган мав право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки.

У даному випадку, якщо відповідачеві було незрозуміло яку саме земельну ділянку бажає отримати ОСОБА_1 , відповідач мав можливість у межах місячного строку, звернутися до позивача та запропонувати надати до заяви уточнююче викопіювання з публічної кадастрової карти.

Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні ч.7 ст.118 Земельного кодексу та не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) у межах встановленого законом місячного строку.

Окремо, суд зазначає, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства було рішення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №258-VIII від 23.04.2021 року «Про призупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства».

При цьому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року по справі №420/14659/21, судом, зокрема, визнано протиправним та нечинним пункт 1 рішення №258-VIII від 23.04.2021 року Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Про призупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства».

Згідно із ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Таким чином, суд визнає, що Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області належним чином не розглянула клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та не прийняла обґрунтованого рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України, а тому, в даному випадку, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_1 від 10 червня 2021 року, як того вимагає ст.118 Земельного кодексу України, оскільки вищезазначеними нормами права не закріплено за суб`єктом владних повноважень права утримуватись від прийняття відповідного рішення за результатом розгляду питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Така бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу не підлягають задоволенню, з підстав їх передчасності, оскільки відсутнє рішення відповідача щодо відмови у наданні такого дозволу.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

У відповіді на відзив позивач також просить суд стягнути з Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_2 судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що позивачем в порушення вимог частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, не були подані Одеського окружного адміністративного суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, відповідач вважає, що вказаний позивачем розмір витрат на правову дорогу є неспівмірним зі складністю справи та об`ємом виконаних робіт, а тому має бути меншим.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п.269).

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Судом встановлено, що 02.08.2021 року, між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «ЛЄГІСТ» в особі підписанта Черепанова Олександра Вікторовича було укладено договір про надання правової допомоги №02/08/21-3.

Відповідно до п.4.1 договору, вартість послуг Адвокатського об`єднання встановлюється додатковою угодою до цього договору.

Згідно п.1. додаткової угоди №1 від 02.08.2021 року до договору про надання правової допомоги №02/08/21-3 від 02.08.2021 року, сторони дійшли взаємної згоди, що вартість послуг (гонорар) адвокатського об`єднання за участь (представництво) в Одеському окружному адміністративному суді у справі №420/14856/21 є фіксованою (незалежно від кількості здійснених адвокатом дій, обсягу наданих послуг, витраченого ним часу, кількості судових засідань, тощо) та становить у суді першої інстанції 5 000,00 грн.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням «ЛЄГІСТ», в межах адміністративної справи №420/14856/21 надані наступні послуги:

- складання позовної заяви ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправним та нечинним рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії;

- складання та подання відповіді на відзив по справі №420/14856/21;

- складання та подання заяви про долучення доказів до матеріалів справи №420/14856/21;

- складання та подання письмових пояснень щодо заперечень на відповідь на відзив по справі №420/14856/21.

При цьому, суд вважає, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на надання правничої допомоги та стягнути з відповідача на користь позивачки 1500,00 гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Вказана позиція суду відповідає позиції Верховного Суду висловленій у постанові №301/2534/16-ц від 31 липня 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 в загальній сумі 1 816 грн. 00 коп., що сплачені згідно квитанції №20 від 12 серпня 2021 року на суму 908,00 грн. та згідно квитанції №96 від 26 серпня 2021 року на суму 908,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6-12, 19, 77, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність щодо не надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 10.06.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в комунальній власності, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території селища Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області.

Зобов`язати Саратську селищну раду Білгород-Дністровського району Одеської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.06.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в комунальній власності, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території селища Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 816 грн. 00 коп. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень нуль копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп. (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області (вул. Вернера Крістіана, буд.84, смт. Сарата, Одеська область, 68200, ).

Суддя С.О. Cтефанов