Справа № 520/19496/21
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 грудня 2021 року № 520/19496/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Білова О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Харківського зонального відділу військової служби правопорядку (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 6, м. Харків, 61050, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Уманець Андрій Ігорович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського зонального відділу військової служби правопорядку, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку, які полягають у спрямуванні заяви ОСОБА_1 про надання первинної правової допомоги на адресу Міністерства оборони України;

- зобов`язати Харківський Зональний відділ Військової служби правопорядку розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про надання первинної правової допомоги отриманої Харківським Зональним відділом Військової служби правопорядку 21.09.2021р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача адвокат Уманець А.І. зазначив, що позивач звернувся з заявою про надання безоплатної первинної правової допомоги до відповідача. Відповідач листом повідомив позивачу про направлення його звернення за належністю до Міністерства оборони України. Представник позивача вважає, що відповідач протиправно перенаправив заяву позивача за належністю, оскільки саме відповідач є органом виконавчої влади та, на думку адвоката Уманця А.І., є суб`єктом, який має надавати безоплатну первинну правову допомогу.

Ухвалою судді від 18.10.2021 відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі.

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством. Вказав, що до його повноважень не віднесено надання первинної правової допомоги, у зв`язку з чим запит позивача перенаправлено до належного суб`єкта Міністерства оборони України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

21.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Харківського зонального відділу військової служби правопорядку з заявою про надання безоплатної первинної правової допомоги.

Листом №3646 від 29.09.2021 року відповідач, з посиланням на положення Конституції України, Законів України «Про безоплатну правову допомогу», «Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України» та підзаконні нормативно-правові акти, роз`яснив позивачеві, що відповідач не є суб`єктом надання безоплатної первинної правової допомоги в Україні та спрямував це звернення на розгляд до належного суб`єкта Міністерства оборони України.

Представник позивача, вважаючи, що відповідачем протиправно спрямовано заяву позивача про надання первинної правової допомоги на адресу Міністерства оборони України, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про безоплатну правову допомогу» відповідно до Конституції України визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються у такому значенні: безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел;

Згідно зі ст. 6-1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» до системи надання безоплатної правової допомоги належать:

1) Координаційний центр з надання правової допомоги;

2) суб`єкти надання безоплатної первинної правової допомоги;

3) суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» суб`єктами надання безоплатної первинної правової допомоги в Україні є:

1) органи виконавчої влади;

2) органи місцевого самоврядування;

3) фізичні та юридичні особи приватного права;

4) спеціалізовані установи;

5) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у разі письмового звернення осіб про надання будь-якого з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, з питань, що віднесені до їх повноважень, зобов`язані надати такі послуги протягом 30 календарних днів з дня надходження звернення.

Аналіз вказаних норм свідчить, що для розгляду звернення позивача про надання первинної правової допомоги необхідно встановити, чи належить відповідач до суб`єктів надання правової допомоги, а саме органів виконавчої влади.

З метою подальшого зміцнення законності, правопорядку та військової дисципліни у Збройних Силах України, забезпечення конституційних прав військовослужбовців Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», який визначає статус, основні завдання, організацію та принципи діяльності Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, права, обов`язки, заходи соціального і правового захисту та відповідальність її військовослужбовців.

Статтею 1 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» визначено, що військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» основними завданнями Служби правопорядку є:

- виявлення причин, передумов і обставин кримінальних та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; розшук осіб, які самовільно залишили військові частини (місця служби);

- запобігання вчиненню і припинення кримінальних та інших правопорушень у Збройних Силах України;

- участь в охороні військових об`єктів та забезпеченні громадського порядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях;

- захист майна Збройних Сил України від розкрадання та інших кримінально протиправних посягань;

- забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів;

- участь у гарнізонних заходах;

-виконання у передбачених законом випадках рішень про тримання військовослужбовців на гауптвахті;

- забезпечення виконання кримінального покарання стосовно військовослужбовців, які за вироком суду засуджені до тримання у дисциплінарному батальйоні;

- сприяння у межах своєї компетенції органам, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органам досудового розслідування та суду, органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам військового управління, підприємствам, установам, організаціям у виконанні покладених на них відповідно до законів обов`язків;

- участь у протидії диверсійним проявам та терористичним актам на військових об`єктах.

При прийнятті рішення про введення в Україні чи в окремих її місцевостях режиму воєнного або надзвичайного стану на Службу правопорядку додатково покладаються завдання щодо:

- участі у боротьбі з ворожими диверсійно-розвідувальними групами на території України;

- організації збору, супроводження та охорони військовополонених;

забезпечення дотримання комендантської години в гарнізонах;

- охорони військових об`єктів, військових містечок та їх населення, сприяння його евакуації;

- відновлення та підтримання порядку і дисципліни у військових частинах;

- контролю за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.

Таким чином, на Військову службу правопорядку у Збройних Силах України забороняється покладати завдання не передбачені цим Законом. Жодні виняткові обставини, накази чи розпорядження посадових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності військовослужбовців Служби правопорядку.

Згідно зі Схемою, затвердженою Указом Президента України, від 9 грудня 2010 року №1085/2010 Військову службу правопорядку у Збройних Силах України не віднесено до центральних органів виконавчої влади. Одночасно Міністерство оборони України за вказаною Схемою віднесено до Розділу 1 «Міністерства».

Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671, визначено, що Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба. Міноборони є уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі державної авіації.

Відповідно до ч. 7 ст. 10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, до якого надійшло звернення особи, такий орган протягом п`яти календарних днів повинен надіслати це звернення до відповідного органу та повідомити про це особу, яка подала звернення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримавши заяву позивача про надання первинної правничої допомоги та перевіривши її, правильно визначив, що розгляд такої заяви віднесено саме до компетенції Міністерства оборони України, та, відповідно до вимог ч. 7 ст. 10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», надіслав її для розгляду по суті на адресу останнього.

Аналіз вказаних норм свідчить, що належним суб`єктом розгляду заяви позивача є саме Міністерство оборони України. Тож, направлення відповідачем заяви позивача до вищенаведеного органу є доцільним і правомірним, спрямоване саме на забезпечення прав позивача щодо її належного розгляду.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про очевидну безпідставність заявлених позовних вимог та вчинення відповідачем належних дій на реалізацію прав позивача.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.12.2021.

Суддя Білова О.В.