Справа № 260/3187/21
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2021 року м. Ужгород№ 260/3187/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_1 , яким просить:

- Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не проведення своєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

- Зобов`язати Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні з 01.07.2017 року по день фактичного розрахунку 30.06.2021 року.

- Стягнути з відповідача судові витрати у справі.

- Провести судовий розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

03 серпня 2021 року ухвалою суду було відкрито спрощене позовне провадження та зобов`язано Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_1 надати суду в термін сім днів з дня отримання ухвали:

- докази виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 р. №260/4379/20 ( Наказ, розрахунок, зазначення виду нарахування, докази перерахунку та отримання позивачем);

- Наказ про звільнення позивача, докази ознайомлення позивача з наказом та дата ознайомлення позивача з наказом.

12 серпня 2021 року до суду надійшов Відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти позову та зазначив, що на виконання рішення ЗОАС 260/4379/20 позивачці було перераховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як жінці , яка працює та має двох і більше дітей віком до 15 років за 2014,2015,2016 та 2017 роки. Оскільки ця компенсація не відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців, то позовні вимоги є безпідставні. Крім того, відповідач просить врахувати співмірність суми компенсації із сумою , які просить стягнути позивача .

Також на виконання вимог ухвали відповідач надав: докази ознайомлення позивача із наказом про виключення із списків особового складу та перелік грошових виплат, які отримала позивач при звільненні.

25 серпня 2021 року від представника позивача-адвоката Орос В.В. надійшла відповідь на відзив, в якій заперечив позицію відповідача.

13 вересня 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про стягнення витратна професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., до якого додано:

- Договір № 1-У/20 від 19.10.2020 року про надання правничої допомоги;

- замовлення правничої допомоги від 30.06.2021 року та гонорар адвоката;

- розрахункову квитанцію ЗАА РК-1 №001606

-акт про надання професійної правничої допомоги від 10 вересня 2021 року.

22 жовтня 2021 року від відповідача до суду надійшли пояснення щодо клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, де відповідач зазначає про неспівмірність заявленої суми в розмірі 4000 грн. зі складністю справи, яка не є складною; представництво того ж адвоката у справі № 260/4379/20; істотні обставини справи не підлягали додатковому зясуванню; не доведено час, який був затрачений адвокатом, не надано детальний опис адвокатських послуг.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

19 січня 2021 року Закарпатським окружним адмінсудом постановлено рішення у справі № 260/4379/20(набуло законної сили 21.01.21 року ), яким суд вирішив:

-Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (89502, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, буд. 55 А, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (як матері, що має двох дітей віком до 15 років) в період з 2014 року до 2017 року.
Зобов`язати Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (як матері, що має двох дітей віком до 15 років) в період з 2014 року до 2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 30 червня 2017 року.

У відповідності до ч.4 ст.78 КАСУ обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до вищевказаного рішення суду Наказом начальника 94 прикордонного загону Чопського прикордонного загону від 30 червня 2017 року № 137-ос позивача виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення за статтею 26 частиною 8 пунктом 1 підпунктом "а" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (жінка, яка має дитину (дітей) до 18 років).

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за червень 2017 року позивачці було нараховано 70 389,23 грн., в тому числі грошова виплата при звільненні 62704,10 грн., що згідно Реєстру перерахувань на особисті вклади було перераховано позивачці, а у грудні 2017 року також перераховано 9458 грн. грошової компенсації замість належного до видачі речового майна. У червні 2020 року їй було виплачено індексацію в розмірі 21319,75 грн.

На виконання рішення суду відповідач перерахував 30.06.2021 року на картковий рахунок позивача 7180 грн., що стверджується розрахунково-платіжною випискою за червень 2021 рік, випискою Приватбанку з карткового рахунку позивачки .

Відповідно до наданої відповідачем Довідки № 201 від 02.12.2021 року середня заробітна плата позивача склала 8593,19 грн.
Вважаючи, що він має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 4 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно з ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, оскільки грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (як матері, що має двох дітей віком до 15 років) в період з 2014 року до 2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 30 червня 2017 року позивачці не виплачена в день її звільнення (30.06.2017 року), вказана обставина свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку. Тому відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Щодо розрахунку суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації суд ураховує таке.

Згідно з ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі постанова №100).

Відповідно до п.2 цієї постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з п.5 цього ж Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 цього ж Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості,

- а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,

- співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

(Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц., 26 лютого 2020 року справі № 821/1083/17).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 Кодексу законів про працю України.

Отже, взявши до уваги наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум на день звільнення, розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, того, що сума, яка не була виплачена позивачці при звільненні, а була виплачена на виконання рішення суду становила менший розмір ніж її середньомісячний заробіток, то з врахуванням чотирьох років, які пройшли з моменту звільнення позивачки та фактичної виплати стягненню з відповідача підлягає чотири розміри середньомісячного заробітку, а саме: 8593,19х4, що становить 34 372,76 грн.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу су констатує наступне.

У відповідності до Ордеру Серія АО № 1019067 від 13.12.2020 року ОСОБА_1 отримує правничу допомогу, яку надає адвокат Орос Вікторія Вікторівна на підставі договору від 19.10.2020 року.

Предметом Договору № 1-У/20 від 19.10.20 року про надання правничої допомоги є правнича допомога з будь-яких питань, що стосуються прав та законних інтересів клієнта, в тому числі захист в усіх судах України.

Відповідно до Замовлення правничої допомоги та гонорар адвоката від 30.06.2021 року :
- перелік правничої допомоги : збір доказів, підготовка і подання процесуальних документів та представництво інтересів клієнта у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення своєчасного остаточного розрахунку при звільненні та зобовязання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення.
-вартість - 4000 грн.
-порядок обчислення гонорару: фіксований розмір.
Відповідно до Розрахункової квитанції ЗААА РК-1 № 001606 за надання професійної правничої допомоги у справі № 260/3187/21 адвокат Орос В.В. 03.08.2021 рок отримала 4000 грн.

Згідно Акту про надання професійної правничої допомоги від 10.09.2021 року адвокат Орос В.В. надала клієнту ОСОБА_1 професійну правничу допомогу у справі № 260/3187/21 у відповідності до Договору № 1-У/20 від 19.10.20 року про надання правничої допомоги.

Відповідач у своїх письмових пояснень з приводу клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що дана справа не є складною, адвокат представляла позивач у справі 260/4379/20, істотні обставини справи не підлягали додатковому зясуванню, з усіх поданих документів , які адвокат додала до суду- це рішення ЗОАС по справі 260/4379/20 від 19.01.2021 року та копію виписки по картці позивача. З огляду на вищевказане, відповідач вважає, що адвокатом Орос В.В. не дотримано вимоги ч. 5 ст. 134 КАСУ .

Відповідно до ст. 134 КАСУ:

- для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.( ч.3)

- Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.( ч.4)

- Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.( ч.5)

- У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.( ч.6)

-Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.( ч. 7).

З огляду на вказані положення та вимоги до підтвердження виду адвокатських послуг та їх детальний опис та витрачений адвокатом час , суд дійшов висновку, що заперечення відповідача є обгрунтовані, оскільки:

- дана справа є незначної складності і розглядалася у письмовому провадженні судом без виклику сторін,

- позов у даній справі складений адвокатом грунтувався на обставинах встановлених рішенням ЗОАС, і до позову в якості доказів, на які посилався адвокат було надано тільки рішення суду та виписка з карткового рахунку позивача.

- відсутній детальний перелік наданих послуг та облік витраченого адвокатом на це часу

- впродовж судового розгляду адвокатом не готувалися по суті спору ні клопотання ,ні відповідь на відзив.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд при вирішенні даного клопотання також враховує судову практику Верховного Суду , а саме № 280/2635/20 від 21.01.21 року.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність і вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 242-246 КАСУ суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не проведення своєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Зобов`язати Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_1 ) (89502,Ужгородський р-н., м. Чоп, вул. Головна, буд. 55 А, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з 01.07.2017 року по день фактичного розрахунку 30.06.2021 року в розмірі 34 372,76 ( тридцять чотири тисячі триста сімдесят дві гривні 76 копійок.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (89502, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, буд. 55 А, ) судові витрати як витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі гривень) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його виготовлення в повному обсязі до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова