Справа № 640/4666/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

21 грудня 2021 року справа №640/4666/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
до1. Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач 1, КМУ) 2. Фонду державного майна України (далі по тексту - відповідач 2, ФДМУ)
треті особи1. Міністерство юстиції України (далі по тексту - третя особа 1, Мін`юст) 2. Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (далі по тексту - третя особа 2, ПАТ «Центренерго»; 3. ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа 3, ОСОБА_2 )
провизнання протиправним та скасування розпорядження КМУ від 26 лютого 2020 року №205-р «Про погодження призначення ОСОБА_3 виконуючим обов`язки генерального директора ПАТ «Центренерго»

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність рішень відповідачів, оскільки останні не наділені повноваженнями відстороняти від посади членів дирекції ПАТ «Центренерго» чи припиняти їх повноваження; внаслідок протиправних рішень відповідачів можуть бути порушені трудові права членів дирекції ПАТ «Центренерго».

Ухвалою від 28 лютого 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в адміністративній справі №640/28593/20 та призначив підготовче засідання; залучив до участі у справі Мін`юст в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; залучив до участі у справі ПАТ «Центренерго» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою від 18 травня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва залучив до участі в адміністративній справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив визнати протиправним та скасувати розпорядження КМУ від 26 лютого 2020 року №205-р «Про погодження призначення ОСОБА_3 виконуючим обов`язки генерального директора ПАТ «Центренерго».

Ухвалою від 02 листопада 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 21 грудня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відмовив у задоволенні клопотання представника Кабінету Міністрів України про закриття провадження у справі.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що в межах спірних правовідносин відсутнє порушене право позивача; КМУ жодним чином не втручався та не перебирав на себе повноваження наглядової ради ПАТ «Центренерго»; подальша реалізація оскаржуваного розпорядження відноситься до компетенції органів управління ПАТ «Центренерго»; КМУ надає лише погодження стосовно тимчасового покладення виконання обов`язків керівників підприємств або призначення виконуючими обов`язки таких керівників щодо кандидатури поданої суб`єктом управління; в межах спірних правовідносин відсутнє порушене право позивача.

Відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у позові, у зв`язку з тим, що ФДМУ не приймалось рішення від 26 лютого 2020 року про заміну менеджменту ПАТ «Центренерго»; КМУ, як вищий орган у системі органів виконавчої влади уповноважений погоджувати призначення виконуючим обов`язки генерального директора товариств у відповідності до постанови КМУ від 03 вересня 2008 року №777.

Третя особа 1 у письмових поясненнях зазначила про відсутність повноважень на проведення будь-яких реєстраційних дій стосовно юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, окрім дій, вчинених на виконання рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку, відповідно до статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Треті особи 2, 3 письмових пояснень з приводу позовних вимог до суду не надали.

В судове засідання 06 жовтня 2021 року представники учасників справи не прибули; суд на підставі пункту 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в письмовому провадженні.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Листом від 26 лютого 2020 року №10-17-3843, Фонд державного майна України подав на розгляд КМУ проєкт розпорядження «Про погодження тимчасового покладення виконання обов`язків генерального директора публічного акціонерного товариства «Центренерго» на ОСОБА_3 » який запропоновано включити до розділу «Проєкти актів законодавства» порядку денного засідання Уряду.

Розпорядженням КМУ від 26 лютого 2020 року №205-р «Про погодження призначення ОСОБА_3 виконуючим обов`язки генерального директора публічного акціонерного товариства «Центренерго» погоджено пропозицією Фонду державного майна щодо призначення ОСОБА_3 виконуючим обов`язки генерального директора ПАТ «Центренерго».

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У контексті завдання адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести, а суд - встановити, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: «Дозволено все, що передбачено у законі», а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: «Дозволено все, що не забороняється законом».

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктом 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів.

Суд зазначає, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 жовтня 2018 року у справі №9901/415/18 зазначила, що законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені у суді їх адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Однією з цілей таких обмежень є недопущення розгляду у судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів. І така мета досягається законодавчо встановленим обмеженням, тобто останнє є пропорційним переслідуваній меті.

Виходячи зі змісту розпорядження КМУ від 26 лютого 2020 року №205-р «Про погодження призначення ОСОБА_3 виконуючим обов`язки генерального директора ПАТ «Центренерго», суд встановив, що це розпорядження не стосується позивача, а є актом індивідуальної дії, тобто породжує права й обов`язки тільки тих суб`єктів, яких стосується, а саме ОСОБА_3 та ПАТ «Центренерго».

Доводи позивача про можливе порушення прав членів дирекції ПАТ «Центренерго», у зв`язку з виконанням оскаржуваного розпорядження шляхом припинення повноважень, та/або відсторонення від посад, є необґрунтованими та такими, що спрямовані на майбутнє.

У свою чергу, дослідивши зміст позовної заяви та наявні у справі докази, суд встановив, що позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу. Позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес, а посилається на порушення інтересів членів дирекції

Таким чином, оскаржуване розпорядження не породжує для позивача права на захист, а його скасування не призведе до будь-яких юридичних наслідків.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; ідентифікаційний код відсутній);

Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9; ідентифікаційний код 00032945);

Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ідентифікаційний код 00015622);

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (03022, м. Київ, вул. Козацька, 120/4 «є»; ідентифікаційний код 22927045);

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов