Справа № 463/11891/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 463/11891/21 пров. № А/857/20833/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25 жовтня 2021 року (головуючий суддя Яворський С.Й., м. Львів, повний текст складено 25.10.2021) по справі за адміністративним позовом 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання іноземця,-

В С Т А Н О В И В :

7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України звернувся в суд першої інстанції з позовом до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25 жовтня 2021 року позов задоволено. Затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Строк дії рішення в частині затримання іноземця становить 06 місяців з моменту проголошення рішення з 25.10.2021 року до 25 квітня 2022 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить таке скасувати та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не взято до уваги, що затримання відбулось за 1000 м. від лінії державного кордону України, а диспозиція ч. 2 ст. 204-1 КУпАП вказує, що саме адміністративне правопорушення полягає в намаганні особи перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади .

Тобто в даному випадку вважає, що вина апелянта в перетині державного кордону України, або спробі його перетину не доведена, оскільки як це і відображено в оскаржуваному рішенні затримання відбулось за 1000 метрів від лінію державного кордону.

Покликається на те, що в оскаржуваному рішенні не зазначено, які саме норми чинного законодавства порушив апелянт перебуваючи за 1000 метрів від державного кордону України, не вказано, що він перебував в забороненій зоні, чи зоні з обмеженим доступом. Конституцією України не обмежується право пересування громадян України чи осіб без громадянства територією України окрім передбачених Законом випадків тим більше, що як вбачається з оскаржуваного рішення апелянт перебував на території України на законних підставах, оскільки як зазначено в рішенні суду вищезазначений громадянин документований довідкою про звернення за захистом в Україні №011686, виданою 16.03.2021 ГУ ДМС в Одеській області (термін дії продовжено до 30.11.2021).

Звертає увагу суду, що під час розгляду позову не був присутній захисник, і вона була позбавлена правової допомоги та захисту, що являється порушенням його прав.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в складі групи осіб здійснила спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску, на напрямку 719 прикордонного знаку, на відстані 1000 м від лінії державного кордону України, територія Белзівської ОТГ, Червоноградського району, Львівської області, внаслідок чого о 13 год. 00 хв. 21жовтня 2021 року була затримана прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби «Нісмичі» (тип Б) 7 прикордонного загону. Факт вчинення Громадянкою Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 21.10.2021, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей та документів від 21.10.2021. На підставі протоколу про адміністративне затримання від 21.10.2021 відповідача поміщено у спеціальне приміщення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 25.10.2021, ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та застосованого до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно вимог п.п. 1, 5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Як встановлено судом, у відповідача відсутні близькі родичі на території України, власне житло, постійні джерела існування, такий спробував незаконно перетнути державний кордон України в напрямку до країн Європейського Союзу.

Отже, наявні достатні та обґрунтовані підстави вважати, що громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 може повторити спробу незаконного перетину державного кордону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог про затримання особи до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 289, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25 жовтня 2021 року по справі № 463/11891/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. І. Мікула
А. Р. Курилець