Справа № 420/13892/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/13892/21
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 по справі № 420/13892/21 за позовом ОСОБА_1 до керівника апарату Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними дії та бездіяльність, зобов`язати вчинити певні дії, стягнути моральну шкоду.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 10 серпня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовив, адміністративний позов залишив без руху.

Надав позивачці термін для усунення недоліків шляхом оформлення та направлення до суду першої інстанції позовної заяви у відповідності до статей 160, 161 КАС України, із зазначенням реєстраційного номеру облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номеру і серії паспорта позивача, прізвища, ім`я та по батькові відповідача, реєстраційного номеру облікової картки платника податків або номеру і серії паспорта відповідача, надання доказів в обґрунтування позовних вимог або зазначення причин неможливості надання вказаних доказів, надання копії адміністративного позову з додатками (за їх наявності) для відповідача, зазначення власного письмового підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, надання доказів сплати судового збору або докази звільнення від його сплати у 5-ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

16.08.2021 на адресу суду першої інстанції від позивачки надійшла заява про усунення недоліків в одному екземплярі без будь-яких додатків, написана як і позов власноруч, яка, як зазначив суд першої інстанції не була читабельною, зміст якої неможливо було належним чином ідентифікувати.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 25 серпня 2021 року позовну заяву повернув, у зв`язку із не виконанням вимог ухвали від 10 серпня 2021 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу Одеського окружного адміністративний суд від 25 серпня 2021 року скасувати .

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції порушив принципи рівності, змагальності, верховенства права, постановляючи ухвалу із ознаками дискримінації;

- суд вчинив перешкоди доступу позивачки до суду;

- суд не надав позивачці доступу до ДБУ для сплати судових витрат і не звільнив від сплати судового збору;

- суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про надання додаткового часу для усунення недоліків, не визначив обґрунтовану суму судового збору.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що невмотивоване звільнення від сплати судового збору фізичних осіб утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення до суду за захистом, адже згідно з пунктом 2 частини 3 статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Тобто, відсутні встановлені законом підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивачки про продовження строку для усунення недоліків суд першої інстанції зазначив, що воно є необґрунтованим та безпідставним, а також те, що строк, наданий для усунення недоліків був достатнім.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин першої-третьої статті 169 КАС України суддя, установивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд у такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Так, в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 зазначено, що враховуючи те, що позивачкою заявлено дві вимоги немайнового характеру до сплати належить судовий збір у розмірі 1 816,00 грн.

Проте із визначеною сумою судового збору погодитись не можна, з огляду на таке.

Зі змісту позову висновується, що ОСОБА_1 заявила одну позовну вимогу немайнового характеру, а не дві, як вважає суд першої інстанції, оскільки вимога про визнання протиправною бездіяльності є передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права, як у даному випадку зобов`язати вчинити певні дії.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року по справі № 9901/67/20 (№ 11-303заі20).

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає, про таке.

Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Відповідно приписів частини першої статті 5 КАС України щодо способів судового захисту, які кореспондують з положеннями частини другої статті 245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень - коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною п`ятої статті 21 КАС України унормовано, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що позовну вимогу про відшкодування шкоди, заявлену в адміністративному судочинстві, обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий збір сплачується.

Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм права викладені в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року у справі №405/8768/18, від 5 березня 2020 року у справі №597/664/18 та від 14 січня 2021 року у справі № 205/10899/19 (2-а/205/67/20).

Тобто за вимогу про стягнення моральної шкоди у справі що розглядається судовий збір не сплачується.

Отже, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, дійшов помилкового висновку щодо необхідності сплати позивачкою судового збору за дві немайнові вимоги .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звільнив її від сплати судового збору колегія суддів зауважує, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору, проте на підтвердження обставин, вказаних у доводах про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 не надано жодних доказів.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про надання додаткового часу для усунення недоліків, не визначив обґрунтовану суму судового збору, колегія суддів зазначає про таке.

Так, відповідно пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України- позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Тобто продовження строку є правом суду, оскільки КАС України чітко унормовано, що недоліки позовної заяви мають бути усунені у встановлений судом строк.

Продовження строку передбачає надання нового строку на вчинення тієї процесуальної дії, яка не була з поважних причин вчинена у первісно встановлений строк.

В аспекті наведеного вище апеляційний суд вважає за доцільне зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Згідно з частинами 1,2 статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно вимог частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліметаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В аспекті оцінки аргументів сторін в апеляційному провадженні суд також враховував позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, доводи апеляційної інстанції щодо не визначення судом першої інстанції обґрунтованої суми судового збору знайшли своє підтвердження під час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що помилкове визначення суми судового збору, яку потрібно сплатити за подачу позовної заяви призвело до безпідставного повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Подібний підхід щодо безпідставного повернення апеляційної скарги через неправильне обчислення суми судового збору застосовано Верховним Судом при ухваленні постанови від 21 липня 2021 року у справі № 120/7162/20-а(№ К/9901/15685/21).

Оскільки при винесенні ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 320 КАС України, приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали судді і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 320, 321, 322, 325, 351 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 по справі № 420/13892/21 скасувати.

Постановити нову ухвалу з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.