Справа № 521/8663/21
Суддя: Маркарова С. В.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________
Справа №521/8663/21
Провадження №2-а/521/122 /21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

судді - Маркарової С.В.

за участю секретаря судового засідання - Іськової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

позивач : ОСОБА_1

відповідач : Одеська митниця ДФС

предмет позову: визнання протиправною, скасування постанови про порушення митних правил

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в межах встановленого ст. 122 КАС України строку звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 29.04.2021 року Одеською митницею ДФС у його відношенні винесена постанова у справі про порушення митних правил № 0123/50000/21 за ст.485 МК України, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 473 253,27 грн.

Позивач стверджував, що постанова відповідача є неправомірною, оскільки позивач не є громадянином та резидентом України, перебуває в України тимчасово, спірний транспортний засіб перебуває у кредиті та не може бути зареєструваний в Україні, посадові особи митниці не попередили позивача про необхідність декларування транспортного засобу, сплати митних платежів та про строки цієї сплати, спірна постанова не містить розрахунку розміру штрафу.

Враховуючи викладене позивач просить визнати незаконною, скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0123/50000/21 від 29.04.2021 року, закрити провадження у справі про порушення митних правил.

Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.

Відповідач скористався процесуальним правом надання відзиву, позов не визнав.

Дослідивши обставини справи та наявні докази, надані учасниками процесу в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до вимог ч. 2ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Способами захисту порушеного права в межах статті 5 КАС України є, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Одеської митниці Держмитслужби в справі про порушення митних правил № 0123/50000/21 від 29.04.2021 року позивач визнати винним в порушення митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України.

Постановою встановлено, що 07.02.2021 року в пункт пропуску «Рені- Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці Держмитслужби прибув легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Великобританія, кузов № НОМЕР_2 , який прямував з України до Великобританії під керуванням громадянина Румунії ОСОБА_3 , який надав для митного оформлення паспорт громадянина Румунії № НОМЕР_3 , виданий 14.02.2017 року, орган, що видав - CONSTANTA.

Під час здійснення митного оформлення автомобіля було встановлено, що громадянин Румунії ОСОБА_1 має посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , видану йому 15.02.2016 року.

Згідно з інформацією, наявною в базі даних ПІК ЄАІС ДМСУ, громадянин ОСОБА_1 , будучи резидентом України відповідно до посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , 28.09.2020 року ввіз на митну територію України легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Великобританія, кузов № НОМЕР_2 , через пункту пропуску' "Рені Джюрджюлешти (авто)" митного поста "Ізмаїльський" Одеської митниці Держмитслужби, в митному режимі «тимчасове ввезення до одного року», заявив митному органу України, що він є громадянином Молдови, надавши при цьому для ввезення вказаного транспортного засобу до митного оформлення паспорт громадянина Молдови № НОМЕР_5 ,виданий 28.06.2018, що видав -ASP.

З метою ухилення від сплати митних платежів, передбачених законодавством України, маючи статус громадянина-резидента, громадянин ОСОБА_1 28.09.2020 року при ввезенні на митну територію України транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Великобританія, кузов № НОМЕР_2 , в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» в порядку встановленому ч. 1 ст. 380 МК України заявив митному органу України, що він є громадянином Молдови відповідно до паспорту громадянина Молдови № НОМЕР_5 та нерезидентом України, не надавши працівникам митниці довідку про постійне місце проживання на території України, вчинивши протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що є правопорушенням, передбаченим ст. 485 Митного кодексу України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми Митного кодексу України є спеціальними нормами по відношенню до інших законів під час вирішення питань, пов`язаних з митним оформленням товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до пп. «в» п. 33 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Згідно з пп. «в» п. 50 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно п. 45 ст. 4 МК України постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Окрім того, відповідно до пп. «в» пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 розділу І Податкового кодексу України, фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. Відповідно до частин першої-другої статті 3 Митного кодексу України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України. У разі якщо законодавством України передбачена можливість виконання митних формальностей без подання митної декларації, застосовуються норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день виконання таких формальностей.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Крім того, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлений обов`язок громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відомості про місце проживання вносяться до таких документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Документом, до якого вносяться відомості про місце перебування є довідка про звернення за захистом в Україні.

Відповідно до посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , виданої 15.02.2016 року , орган, що видав 4801 на ім`я громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач зареєстрований та постійно проживає на території України за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач має паспорт громадянина Румунії № НОМЕР_3 , виданий 12.2017 року, орган, що видав Constanta та паспорт громадянина Молдови № НОМЕР_5 , виданий 28.06.2018, орган, що видав ASP.

Відповідно свідоцтва про шлюб позивач з 04.10.2013 року перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_5 .

Від шлюбу у позивача син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Працевлаштування позивача та оренда ним житла за кордоном не спростовує наявності у позивача статусу резидента України який має зареєстроване постійне місце проживання та життєві зв`язки та інтереси сім*ю на території України.

Враховуючи викладене суд погоджується із доводами відповідача, що позивач який мав, продовжує мати постійне місце проживання в Україні, тому на момент перетину кордону є резидентом України.

При вирішення спору суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тони), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Так, позивач ОСОБА_1 мав право ввезти спірний транспортний засіб на митну територію України під зобов`язання про зворотне вивезення, але в разі сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до п. 7 розділу І наказу від 17.11.2005 року № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», власник транспортного засобу або уповноважена особа, яка переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; митної декларації - у разі потреби; ВМД (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України); що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні); паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо; довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності).

Статтею 103 МК України встановлено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ст. 30 Податкового кодексу України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та оплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Статтею 292 МК України встановлено, що митні платежі не сплачуються при ввезенні товарів на митну територію України, якщо такі товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу, Податкового кодексу України не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 293 МК України особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, є: у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, - особи, відповідальні за дотримання митного режиму.

Відповідачем доведено, що 28.09.2020 року громадянин ОСОБА_1 , маючи статус громадянина-резидента під час ввезення на митну територію України автомобіля марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Великобританія, кузов № НОМЕР_2 у митному режимі «тимчасове ввезення строком до 1 року» надав посадовим особам митниці Держмитслужби, як підставу для пропуску транспортного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 380 МК України(без сплати митних платежів) паспорт громадянина Молдови серії № НОМЕР_5 та не повідомив працівників митниці про наявність у нього посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , виданої йому 15.02.2016 року, не надав її, чим вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Сума митних платежів, яку необхідно було б сплатити до Державного бюджету України у зв`язку з ввезенням на митну територію України спірного автомобіля становить 157 751,09 грн.

Обгрунтованими є доводи митниці, що враховуючи наявність у позивача, як паспорта громадянина України, так і паспорта громадянина інших держав (Руминії/Молдови), постійного місця проживання на території України, позивач у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України, має статус громадянина-резидента України та на території України повинен користуватись документами громадянина України.

Незважаючи на викладене, позивач ввіз спірний транспортний засіб в режимі тимчасового ввезення, свідомо пред`явивши митному органу паспорт громадянина іншої держави, надання якого є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортного засобу особистого користування.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або за несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або за вчинення інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів.

Умисне ухилення позивача від сплати митних платежів в сумі 157 751,09 грн. підтверджується надання ним митному органу паспорту громадянина Молдови серії № НОМЕР_5 в якості підстави для ввезення на митну територію України автомобіля марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Великобританія, кузов № НОМЕР_2 в режимі «тимчасове ввезення» згідно з положеннями ч. 2 ст. 380 МК України в порядку, передбаченому для «громадян-нерезидентів».

Вартість спірного автомобіля визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 31.03.2021 року № 98/21.

Розрахунок митних платежів підтверджується листом митного посту «Ізмаїльський» Одеської митниці ДМС від 05.04.2021 року № 7.10-28.9/689, не суперечить Главі 9 Розділу ІІІ МК України, Податковому Кодексу України.

Адміністративне стягнення визначено відповідачем в межах санкції статті 485 МК України.

В силу положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Так, з наявних у справі доказів суб`єктом владних повноважень доведена правомірність прийняття свого рішення, позивач притягнутий до адміністративної відповідальності обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, із дотриманням процедури його прийняття, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті 485 МК України.

Відповідно до статті 286 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень підлягає залишенню без змін, а позовна заява без задоволення.

Судові витрати в порядку на користь позивача в порядку статті 139 КАС України присудженню не підлягають.

Керуючись Розділом ІІ КАС України, -

ВИРІШИВ:

Постанову Одеської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 0123/50000/21 від 29.04.2021 року за ст.485 МК України у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін, позовну заяву без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в порядку ст. ст. 295, 296 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Малиновський районний суд м.Одеси.

Суддя С.В. Маркарова

Повний текст рішення виготовлений 02.12.2021 року.

25.11.21