Справа № 520/13968/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р. Справа № 520/13968/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року по справі № 520/13968/21, головуючий 1 інстанції Ніколаєва О.В., за позовом ОСОБА_1 до Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, в якому просив:

- визнати протиправним рішення комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України комісії від 02.12.2020 №7IV/ХХІ/4 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати Комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України повторно розглянути відповідні документи та прийняти рішення про надання позивачу статусу учасника бойових.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення у справі №520/13968/21 - відмовлено. Визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду у справі №520/13968/21. Позовну заяву позивача повернуто.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі, порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що прийняття ухвал про повернення позовних заяв у справах 520/11953/21 та 520/9437/21 не залежали і не могли залежати від фактичних дій та не є наслідком процесуальних порушень, у зв`язку із чим обставини внаслідок яких позивач пропущений процесуальний термін є об`єктивно непереборним.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 позовну заяву у справі №520/13968/21 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважності причин пропуску звернення до суду та наданням доказів, які підтверджують поважність таких причин, та визначення належного кола відповідачів та змісту позовних вимог щодо кожного з них.

На адресу суду, у строк встановлений ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2021, позивач 25.08.2021 через канцелярію суду подав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

У вказаній заяві позивач зазначив, що Комісія Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України є належним відповідачем у даній справі, оскільки, на його думку, Комісія є спеціально утвореною групою уповноважених співробітників діючих структурних підрозділів Національної поліції України для прийняття відповідних рішень, які в свою чергу не створюють окремого структурного підрозділу Національної поліції України та надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом.

Позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку на подання позовної заяви та поновити позивачу строк на подання позовної заяви з посиланням на те, що про оскаржуване рішення відповідача від 02.12.2020 №7IV/ХХІ/4 позивачу стало відомо з листа від 30.12.2020 №8915/119-12/01-2020, який отримано позивачем 05.01.2021. Вказує, що 05.07.2021 є кінцевим терміном шестимісячного строку для оскарження спірного рішення до суду. Зазначає, що з метою оскарження спірного рішення позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду. Стверджує, що спірне рішення відповідача у даній справі, було предметом спору у справах №520/11953/21 та №520/9437/21, проте були відкликані позивачем на доопрацювання, внаслідок чого судом прийняті рішення про повернення позовних заяв. На переконання позивача, прийняття ухвал про повернення позовних заяв у справах 520/11953/21 та 520/9437/21 не залежали і не могли залежати від фактичних дій та не є наслідком процесуальних порушень, у зв`язку із чим обставини внаслідок яких позивач пропущений процесуальний термін є об`єктивно непереборним.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду, тому наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем у заяві підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою є неповажними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18.

Суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду. Строк звернення до суду з даним позовом обчислюється з дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушення її прав, свобод та інтересів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №815/3087/19.

З матеріалів справи слідує, що разом з позовом позивачем надано заяву про поновлення строку.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач зазначив, що про оскаржуване рішення відповідача від 02.12.2020 №7IV/ХХІ/4 позивачу стало відомо з листа від 30.12.2020 №8915/119-12/01-2020, який отримано позивачем 05.01.2021, а тому 05.07.2021 є кінцевим терміном шестимісячного строку для оскарження спірного рішення до суду. Зазначає, що з метою оскарження спірного рішення позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду та спірне рішення відповідача у даній справі, було предметом спору у справах №520/11953/21 та №520/9437/21, проте були відкликані позивачем на доопрацювання, внаслідок чого судом прийняті рішення про повернення позовних заяв. На його думку, невідкладне повторне подання належним чином оформленої позовної заяви після її повернення свідчить про добросовісну поведінку.

Однак, судова колегія наголошує, що оскільки позивач звернувся до суду з пропуском процесуального строку, визначеного КАС України для такої категорії справ, а заява позивача про поновлення строку містила причини пропуску строку, які не є поважними, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху для виправлення недоліків, зокрема, суд зазначив про необхідність подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку із обґрунтуванням поважності цьому причин, і відповідно надання вказаним обставинам підтверджуючих доказів.

На виконання ухвали суду позивач подав заяву про поновлення процесуального строку на звернення до суду з позовом, при чому послався на ті самі обставини, які були зазначені ним в первісній заяві.

Колегія суддів зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Позивачем не наведено обставин та не надано доказів в підтвердження неможливості у вказаний строк звернутися до суду з позовом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обставини наведені у заяві про поновлення строку виникли після спливу строку, встановленого для звернення до суду в даній категорії справ, між тим причини та обставини, що перешкоджали зверненню до суду з позовом саме в цей період позивачем не зазначено.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач зазначив, що невідкладне повторне подання належним чином оформленої позовної заяви після її повернення свідчить про його добросовісну поведінку.

Проте, колегія суддів наголошує, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до апеляційного суду із відповідною апеляційною скаргою у справах №520/11953/21 та №520/9437/21, якщо б він вважав, що позовну заяву, подану ним повернуто за відсутності законних на це підстав. Однак, такою можливістю позивач не скористався, натомість втретє звернувся до суду, зазначивши поважні на його думку причини пропуску строку звернення, яким судом вже надана оцінка.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку їх оскарження, а наведені позивачем обставини не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

А відтак, позовна заява підлягала поверненню особі, яка її подала.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року по справі № 520/13968/21- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко