Справа № 568/1706/21
Суддя: Сільман А. О.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1706/21

Провадження №2-а/568/52/21

22 грудня 2021 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Сільман А.О.,

секретар судового засідання Саган В.В.

представник позивача Бернадський П.В.

розглянувши матеріали позовної заяви

ОСОБА_1

до Головне управління Національної поліції у Рівненській області

Сержанта поліції ВП № 2 Дубенського РВПГУНП в Рівненській області Гудзінського Олександра Степановича

про визнання дій протиправними та скасування постанову про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головне управління Національної поліції у Рівненській області та сержанта поліції ВП № 2 Дубенського РВПГУНП в Рівненській області Гудзінського Олександра Степановича про визнання дій протиправними та скасування постанову про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 09.11.21 року винесена постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Звертає увагу на те, що карантин введений на території України не в передбачений законом спосіб та не відповідає Конституції України, а тому є незаконним. Постанова КМ України № 1236 суперечить вимогам Конституції України.

Вважає, що положення ч. 2 ст. 44-3 КУпАП є кримінальним і підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наголосила на тому, що відповідно до вимог КУпАП працівники поліції зобов`язані були скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 443- КУпАП.

Зважаючи на вищевикладене, просить скасувати постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою від 07.12.21 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 14.12.21 р. розгляд справи відкладено на 22.12.21 р.

В судове засідання відповідачі не з`явились, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про вручення електронного листа та розпискою про виклик в суд.

Позивач в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив задоволити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Звернув увагу на те, що диск відеофіксації правопорушення долучений до матеріалів справи, не є належним доказом у даній справі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить переконання про задоволення позовних вимог.

З постанови серії ЕГА № 499996 від 09.11.21 р., винесеною сержанта поліції ВП № 2 Дубенського РВПГУНП в Рівненській області Гудзінським О.С., вбачається, що ОСОБА_1 перебувала в магазині "Єва" (м. Радивилів, вул. Почаївська) без засобів індивідуального захисту, а саме захисної маски, яка закриває ніс та рот, чим порушила Постанову КМ України № 1236.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 170 гривень.

Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступні положення чинного законодавства.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Пунктом першим постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (у редакції, чинній на 09.11.2021 року), установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2

П. 2 п.п. 1 вказаної постанови, на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме: забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно;

Відповідно до ч.2 ст. 44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376.

Згідно з п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП

Статтею 222 КУпАП визначено категорії справ про адміністративні правопорушення, які розглядають органи Національної поліції.

Із змісту статті 222 КУпАП вбачається, що розгляд справ за ч.2 ст.44-3 КУпАП проводять органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Таким чином, працівник поліції, який на час винесення оскаржуваної постанови займав посаду сержанта ВП № 2 Дубенчського РВП ГУНП в Рівненській області, був уповноважений на розгляд справи щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Разом з цим, за приписами частин 2 та 3 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обов`язковою умовою для застосування ч.5 ст.258 КУпАП щодо констатації наявності в уповноваженої посадової особи обов`язку скласти протокол про адміністративне правопорушення є те, що особа оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з наявного у матеріалах даної справи відеозапису, позивач заперечив факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, не погоджувався зі спірною постановою відповідача під час її винесення та з застосуванням адміністративного стягнення, а відтак, у відповідача виник обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, працівник поліції у відповідності до вимог ч.5 ст.258 КУпАП був зобов`язаний складати протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 для збереження доказів правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП є доказом вчинення правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються (рапорт, пояснення, фотофіксація, цифровий носій відеозапису, тощо).

Відповідач проігнорував зазначену норму Закону, не склав адміністративного протоколу, чим порушив право позивача передбачене ст. 268 КУпАП на належний розгляд його справи.

Зазначена обставина свідчить про порушення відповідачем приписів вказаної вище Інструкції та ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Крім цього, п. 18 Інструкції визначено, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому(ій) розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Проте, справа була розглянута і спірна постанова була винесена відповідачем на місці вчинення правопорушення, хоча з відеозапису вбачається, що позивач не згоден з даною постановою.

Таким чином, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 безпосередньо на місці його вчинення, без складання протоколу, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у КУпАП.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що спірна постанова прийнята поліцейським з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, позивач у поданому позові не оспорює факт перебування у приміщенні магазину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а лише посилається на те, що дії поліцейських порушують його конституційні права.

Разом з цим, Постанова Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020, є чинною, її норми є обов`язковими для виконання всіма особами на території України, окремі положення вказаного нормативно-правового акту, в тому числі п.п. 1 п. 3, неконституційними не визнавалися.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 у справі № 1-14/2020 (230/20) є безпідставним, оскільки Великою палатою Конституційного Суду України в цій справі розглядалося конституційне подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» від 20 травня 2020 року № 392 і в цій частині було закрито конституційне провадження.

Що стосується заперечень позивача про неправомірне обмеження прав і свобод людини запровадженим постановами КМУ карантином, то слід наголосити, що вказані нормативно-правові акти є чинними, не скасованими, а отже, відповідно до ч.1 ст. 117 Конституції України є обов`язковими до виконання.

Незгода позивача із положеннями вказаних нормативно- правових актів, як і постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», не є підставою для їх невиконання.

Щодо доводів позивача про те, що наданий працівниками поліції диск відеофіксації правопорушення з нагрудної камери поліцейського, не є належним доказом у даній справі, суд враховує наступне.

Ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати, зокрема, на форменому одязі автоматичну фото- і відеотехніку, а також, використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, поліції відповідно до Закону надано право використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Суд враховує, що зміст ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

В оскаржуваній постанові від 09.11.21 р. зазначено, що фіксація здійснювалась на пристрій БК №784/3.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що долучений до матеріалів справи диск відеофіксації є належним та допустимим доказом у даній справі.

Оскільки, відповідачем порушено вимоги чинного законодавства під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд доходить висновку про наявність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 від 09.11.2021 року за ч.2 ст. 44-3 КУпАП та закриття провадження в даній справі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов пред`явлено до сержанта поліції ВП № 2 Дубенського РВПГУНП в Рівненській області Гудзінського Олександра Степановича.

Суд враховує, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справивах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган Національної поліції.

Отже, працівники органів та підрозділи Національної поліції при розгляді справ про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а тому вони не наділені самостійною процесуальною правоздатністю в рамках розгляду справ даної категорії у судовому процесі.

А відтак, сержант поліції ВП № 2 Дубенського РВПГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 не може бути належним відповідачем у даній справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

А відтак, суд дійшов висновку, що оскільки, позивач звернувся в суд з позовом до неналежного відповідача , а тому, в частині задоволенні позовних вимог до сержанта поліції ВП № 2 Дубенського РВПГУНП в Рівненській області Гудзінського Олександра Степановича., слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судовий збір слід покласти на відповідача 1.

Керуючись ст. ст.2 ,77, 250 КАС України, ст. 44-3, 222, 258 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ

Позов ОСОБА_1 до Сержанта поліції ВП № 2 Дубенського РВПГУНП в Рівненській області Гудзінського Олександра Степановича - залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_1 до Головне управління Національної поліції у Рівненській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕГА № 499996 від 09.11.21 р про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Виконання постанови серії ЕГА № 499996 від 09.11.21 р. - зупинити

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Рівненській області (, місцезнаходження: 33028, вул.Хвильового, 2, м.Рівне) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області 02.04.1998) 454 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 22.12.21 р.

Суддя А.О. Сільман