Справа № 222/584/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року справа №222/584/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В.,

секретар судового засідання Мирошниченко О.Л.,

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції командира взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Коренського Сергія Анатолійовича на рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2021 року у справі № 222/584/21 (головуючий І інстанції Подліпенець Є.О., повний текст складений у смт. Нікольське Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції, командира взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Коренського Сергія Анатолійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції, командира взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Коренського Сергія Анатолійовича, в якому просив скасувати постанову серії ДПО18 № 696157 від 25.04.2021 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закрити провадження у справі.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2021 року позов задоволений: скасовано постанову серії ДПО 18 № 696157 від 25 квітня 2021 року, винесену інспектором патрульної поліції командиром 2 взводу 2 батальйону Управління патрульної поліції у Донецькій області Коренським С.А. про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.4 ст.122 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.; справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.4 ст.122 КУпАП закрито (а.с. 83-88).

Відповідачем на рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування доводів зазначив, що факт порушення позивачем п. 12.6 «ґ» ПДР України підтверджується фото та відеодоказами наданими до відзиву на позов. Крім того, суддя має заявити самовідвід, оскільки звернувся до суду з аналогічним позовом. Суд, аналізуючи тривалість відео з приладу TruCam LTI 20/20, зробив хибні розрахунки щодо швидкості руху транспортного засобу позивача, оскільки відео з вказаного приладу відтворюється у прискореному режимі; з фото з приладу TruCam LTI 20/20 вбачається, що тривалість відео становить 12 сек., а не 3 сек., як зазначає хибно суд. Апелянт вважає, що наявні в матеріалах фото/відеодокази є належними та допустимими, що узгоджується з висновками Верховного суду в постанові у справі № 751/6069/19 (а.с. 91-98).

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою від 25.04.2021 року серії ДПО18 № 696157 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. у зв`язку з тим, що останній 25.04.2021 року о 15-04 годині, керуючи транспортним засобом в Нікольському районі Донецької області, АД Н-08, 673 км + 1103 м, рухався зі швидкістю 154 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості поза межами населеному пункту на 64 км/год., чим порушив п. 12.6 «ґ» ПДР України (а.с. 11).

В пункті 8 постанови зазначено, що додаються фото та відеодокази.

В пп. 12.9 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до п. 12.6 «ґ» ПДР поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UA-МІ/1-2903-2012, а законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, така процедура як сертифікація взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 5 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення перевірки передбачено Порядком проведення перевірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193.

Міжповірочний інтервал для вимірювача швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM становить 1 рік згідно Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №437 від 05.04.2012 року.

Згідно експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018 року № 04/02/03-3008 в лазерному вимірювачі швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 правильно реалізовано криптографічний алгоритм цирфрування AES, відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015; термін дії експертного висновку до 27.09.2021 року (а.с. 39).

Згідно копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/19632, виданого Державним підприємством «Укрметртестстандарт» від 9 листопада 2020 року та чинного до 9 листопада 2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000788, є придатним до застосування (а.с. 38).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про достовірність результатів засобу вимірюваної техніки TruCam LTI 20/20 № ТС 000788, яким було зафіксовано факт перевищення швидкості руху позивачем.

Суд першої інстанції, скасовуючи спірну постанову відповідача, виходив з того, що відповідачем не надано суду відповідного сертифікату перевірки типу засобу вимірювальної техніки, на відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam ТС 000788 відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій, тому наданий суду відеозапис та фотознімок з приладу ТruCAM не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України. .

Колегія суддів не погоджує такі висновки суду, з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст 40 Закону України «Про Національну поліцію» інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

До інформаційно-вказівних знаків згідно п. 5.70 ПДР належить «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху». Інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Водночас, суд зазначає, що в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCam в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Факт порушення позивачем п. 12.4 ПДР підтверджується фото та відео з сертифікованого приладу TruCam (а.с 37, 44).

Судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис події 25.04.2021 року, з якого встановлено, що позивача ознайомлено з суттю правопорушення, його процесуальними правами, передбаченими ст. 268 КУпАП (а.с. 44).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» від 22 травня 2003 року № 852-IV (далі Закон № 852) електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно п. 12, п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» від 5 жовтня 2017 року № 2155-VIII (далі Закон № 2155) електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV (далі Закон № 851) оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону № 851).

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу (ч. 3 ст. 7 Закону № 851).

Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом (ч. 5 ст. 7 Закону № 851).

Суб`єкти електронного документообігу повинні зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях (ч. 1 ст. 13 Закону № 851).

Згідно ст. 5 Закону № 851 електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений відповідачем до матеріалів справи в якості доказу DVD диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у адміністративному судочинстві та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на відео з нагрудних камер та з автомобільного регістратора в електронному вигляді у вигляді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу в розумінні ч. 2 смт.7 Закону № 851.

Колегією суддів враховано висновки Верховного суду в постанові від 10.09.2020 року у справі № 751/6069/19.

Крім того, за правовою позицією Верховного суду в постанові від 29.03.2021 року у справі № 554/5090/16-к ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Суд першої інстанції, аналізуючи тривалість відео з приладу TruCam LTI 20/20, зробив хибні розрахунки щодо швидкості руху транспортного засобу позивача, оскільки відео з вказаного приладу відтворюється у прискореному режимі; з фото з приладу TruCam LTI 20/20 вбачається, що тривалість відео становить 12 сек., а не 3 сек., як зазначає хибно суд першої інстанції, тому, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта щодо хибних розрахунків суду першої інстанції щодо визначення швидкості руху транспортного засобу позивача.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку що позивач не довів незаконність постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, складеної відповідачем відносно нього, тоді як відповідачем доведено правомірність спірної постанови, а наявні в справі докази вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, а отже, відповідачем, який діяв у межах наданих повноважень та у визначений законом спосіб, правомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення підтверджено належними та допустимими доказами.

На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови відповідача, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта про те, що суддя першої інстанції мав заявити самовідвід, оскільки звернувся до суду з аналогічним позовом, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки в розумінні ст. 36 КАС України це не є підставою для самовідводу судді.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що внаслідок порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 77, 195, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу до інспектора патрульної поліції командира взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Коренського Сергія Анатолійовича - задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2021 року у справі № 222/584/21 за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції, командира взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Коренського Сергія Анатолійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції, командира взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Коренського Сергія Анатолійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Повний текст постанови складений та проголошений 22 грудня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко