Справа № 947/26944/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса», третя особа Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Київського районного суду міста Одеси із даним позовом, в якому просить суд визнати неправомірним та скасувати наказ по ПТРБ № 6-з від 30.07.21 про втрату ОСОБА_1 права користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача продовжити позивачу строк перебування в ДУ «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він документований посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту до 05.03.25. Позивач звернувся до директора ДУ «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса» про продовження строку проживання в пункту тимчасового розміщення біженців у м. Одесі та включити до списку осіб продовження дії договору про розміщення в пункті розміщення біженців. Проте 30.07.21 позивач отримав відповідь, згідно з якою йому відмовлено та рекомендовано звернутися до відповідного органу ДПС, враховуючи вимоги п. п. 17, 18 Положення про пункти тимчасового розміщення біженців, так як строк перебування в пункті для іноземних громадян може бути продовжено територіальним органом ДМС Україна, яка погоджує таке продовження з відповідним структурним підрозділом. Цього ж дня позивач отримав повідомлення про втрату права користування жилим приміщенням в пунктів тимчасового розміщення біженців № 8 на підставі листа ГУ ДМС в Одеській області від 22.07.21. Позивач не має сім`ї чи близьких родичів, не працевлаштований та не має житла, у зв`язку із чим його приречено на життя на вулиці. Позивач виживає за рахунок допомоги в пункті тимчасового розміщення. Позивач може перебувати в пункті тимчасового розміщення біженців на підставі п. 16 Положення та просить суд про це.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Маломуж А.І. від 20.09.21 справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса», третя особа Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

11.10.21 справа № 947/26944/21 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та за результатами автоматичного розподілу між суддями головуючим у справі визначено суддю Завальнюка І.В.

Ухвалою судді від 18.10.21 позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 161 КАС України, що усунено наданою позивачем до суду 22.10.21 заявою із додатком (документом про сплату судового збору).

Ухвалою судді від 27.10.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.11.21 до суду від ДУ «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що відповідно до ст. 132-1 ЖК УСРСР орендоване відповідачем жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , прирівнюється до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання, які також надаються особам, яких визнано біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту, в порядку, передбаченому ст. 132-2 ЖК УСРС та Порядком № 422 від 31.03.2004. Позивач з 2009 р. перебуває на території України та з 05.03.2015 документований посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту за рішенням ДМС України № 150-15. З 11.09.2011 позивач набув право користування жилим приміщенням в Пункті тимчасового розміщення біженців в м. Одесі, якому кожні шість місяців продовжується термін проживання. В липні 2021 р. позивач в черговий раз звернувся до ДМС України із заявою про продовження свого терміну перебування в пункті, яку було розглянуто на соціально-побутовій комісії в управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області. За результатами розгляду заяви на соціально-побутовій комісії встановлено, що позивач є адаптованою особою в українському суспільстві, що підтверджується довгостроковим перебуванням на території України (з 2009 р.); перебуває в пункті з 01.08.2011, тобто більше ніж 10 років, що значно перевищує строк подібного розміщення; з травня 2015 р. документований посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, вільно володіє російською мовою, та як наслідок, прийнято рішення не продовжувати строк перебування та про доцільність проведення процедури виселення. Про прийняте рішення позивачу повідомлено ГУ ДМС в Одеській області листом від 22.07.21 № 5100.5.1/22203-21. На теперішній час термін перебування в пункті позивача сплинув та всупереч вимогам п. 53 розділу ІІІ Положення, позивач добровільно не висилився, самоправно займає жиле приміщення та продовжує проживати у кімнаті № 320 спального корпусу, хоча попереджався адміністрацією пункту про необхідність добровільного виселення зі спального корпусу пункту у встановлені строки, чим завдає державі матеріальні збитки, виходячи з добової фактичної норми на його утримання. В силу ст. 132-2 ЖК УРСР передбачено інші підстави для припинення права на користування жилими приміщеннями, якими в даному випадку є п.п. 17-20, 50, 51 розділу ІІІ Положення № 053 від 14.06.18. Таким чином, позивач не має законних підстав для користування житловим приміщенням: кімнатою № 320 спального корпусу Пункту тимчасового розміщення біженців у м. Одеса, у зв`язку з відсутністю наявної правової підстави щодо продовження строку перебування в пункті, тобто внаслідок відсутності направлення та погодження ГУ ДМС в Одеській області.

Відповідь на відзив від сторони позивача до суду не надійшла.

Пояснення від третьої особи щодо позову та відзиву до суду не надійшли.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що особа без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України з 2009 року.

З 11.08.2011 р. ОСОБА_1 набув право користування жилим приміщенням в Пункті тимчасового розміщення біженців у м. Одесі, а також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 10.06.20 Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

На підставі рішення ДМС України від 05.03.2015 № 150-15 ОСОБА_1 документований посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту.

Позивачу кожні шість місяців продовжувався строк перебування у ДУ «ПТРБ у м. Одеса», зокрема в 2021 р. наказом ГУ ДМС в Одеській області від 14.01.21 № 2 ОСОБА_1 відповідно до направлення № 05 від 12.01.2021 строку перебування продовжено до 30.07.21.

07.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до ДУ «ПТРБ у м. Одеса» із заявою про продовження строку перебування в пункті, яку розглянуто на соціально-побутовій комісії від 07.07.21 та встановлено, що особа є адаптованою в українському суспільстві, що підтверджується довгостроковим перебуванням на території України (з 2009 р.); перебуває в пункті з 01.08.2011, тобто більше ніж 10 років, що значно перевищує строк подібного розміщення; з травня 2015 р. документований посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, вільно володіє російською мовою.

За результатами розгляду заяви ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення не продовжувати строк перебування та про доцільність проведення процедури виселення, про що директора ДП «ПТРБ у м. Одеса» повідомлено листом від 22.07.21 № 5100.5.1/22203-21.

Повідомленням про втрату права користування жилим приміщенням в пункті тимчасового розміщення біженців № 8 від 30.07.21 до відома ОСОБА_1 доведено про втрату ним права користування жилим приміщенням.

За наявності підстави, передбаченої п. 50 розділу ІІІ Положення № 503 та в порядку п. п. 51, 52 розділу ІІІ цього Положення, директором ДУ «ПТРБ у м. Одеса» прийнято рішення про втрату права користування жилим приміщенням позивача в пункті тимчасового розміщення, про що оформлено відповідний наказ № 6-з від 30.07.2021, вручено письмове повідомлення позивачу про втрату права користування жилим приміщенням від 30.07.21 № 8 із внесенням відповідних відомостей до журналу реєстрації видачі повідомлень про втрату права користування жилим приміщенням в пункті тимчасового розміщення біженців.

Не погоджуючись із результатами свого звернення щодо продовження строку проживання в ДУ «ПТРБ у м. Одеса» за адресою: м. Одеса, вул. Зої Космодем`янської, 7, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень п. 27 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

ДУ «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса» орендує жиле приміщення спального корпусу, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Зої Космодем`янської, 7 відповідно до договору оренди майнового комплексу від 21.11.2011 (в редакції від 20.02.20).

Відповідно до ст. 132-1 ЖК УРСР жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення.

Отже на підставі зазначеної норми орендоване ДО «ПТРБ у м. Одеса» приміщення прирівнюється до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання, які також надаються особами, яких визнано біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту,в порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2004 № 422.

Відповідно до частини восьмої статті 29 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» з метою організації тимчасового розміщення осіб, які подали заяви про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту, та яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, у пунктах тимчасового розміщення біженців, постановою МВС України від 14.06.2018 № 503 затверджено Положення про пункти тимчасового розміщення біженців.

Згідно з п. п. 1, 2 розділу ІІ Положення № 503 основними завданнями пунктів є:

забезпечення тимчасового розміщення строком до шести місяців осіб, які подали заяви про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту (далі - особи, які розміщені в пункті);

створення належних умов для проживання осіб, які розміщені в пункті, забезпечення їх необхідною первинною медичною допомогою, харчуванням тощо;

сприяння та створення умов для реалізації особами, які розміщені в пункті, прав і свобод, передбачених законодавством.

Строк перебування в пункті може бути продовжений на період існування обставин та у порядку, передбаченому пунктами 17-20 розділу ІІІ цього Положення.

Згідно з п. 17 Положення № 503 строк перебування в пункті осіб, які подали заяви про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту, та яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, може бути продовжено територіальним органом щоразу не більш як на шість місяців на підставі заяви особи, яка розміщена в пункті, якщо під час перебування у пункті вона не змогла самостійно забезпечити себе іншим житлом.

До заяви особи, розміщеної в пункті, про продовження строку перебування в пункті вносяться відомості про осіб, інформація про яких внесена до заяви-анкети цієї особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які розміщені в пункті разом з цією особою.

Відповідно до п. 18 Положення № 503 продовження строку перебування особам, які розміщені у пункті, територіальний орган погоджує з відповідним структурним підрозділом ДМС.

Згідно з п. 19 Положення № 503 про продовження строку перебування особи, яка розміщена в пункті, а також осіб, інформація про яких внесена до заяви-анкети цієї особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які розміщені в пункті разом з цією особою, територіальний орган не менше ніж за дві доби до закінчення встановленого строку перебування особи в пункті повідомляє пункт листом шляхом використання засобів факсимільного або електронного зв`язку.

Згідно з п. 20 Положення № 503 на підставі листа територіального органу про продовження строку перебування особи, яка розміщена в пункті, а також осіб, інформація про яких внесена до заяви-анкети цієї особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які розміщені в пункті разом з цією особою, щодо кожної такої особи видається наказ пункту про продовження строку перебування розміщеної в пункті особи на строк, визначений територіальним органом.

Відповідно до п. 50 Положення № 503 особи, які розміщені в пункті, можуть втратити право користування жилим приміщенням, наданим їм в пункті. Рішення про втрату права користування жилим приміщенням особою, яка розміщена в пункті, приймається директором пункту або особою, яка виконує його обов`язки, якщо: особа відмовилась від проживання в пункті; особі надано або нею придбано інше жиле приміщення; територіальний орган письмово повідомив пункт про непродовження особі строку перебування в пункті, припинення або призупинення розгляду заяви особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийняття щодо особи рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке особа не оскаржила в установленому законодавством порядку; особа вчинила злочин і вирок щодо неї у кримінальному проваджені набрав законної сили; особа систематично порушує правила перебування в пункті (вчинила три або більше порушень, передбачених пунктом 37 цього розділу); особі не поновлено право користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 52 Положення № 503 рішення про втрату права користування жилим приміщенням особою, яка розміщена в пункті, та припинення забезпечення її продуктами харчування оформлюються наказом пункту.

Про призупинення права користування жилим приміщенням особі, яка розміщена в пункті, його поновлення та втрату адміністрація пункту письмово повідомляє територіальний орган.

Відповідно до п. 53 Положення № 503 у разі прийняття рішення про втрату права користування жилим приміщенням особою, яка розміщена в пункті, зазначеній особі або її законному представнику під підпис пункт видає письмове повідомлення про втрату права користування жилим приміщенням в пункті тимчасового розміщення біженців із зазначенням підстав для прийняття такого рішення, про що вносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі повідомлень про втрату права користування жилим приміщенням в пункті тимчасового розміщення біженців.

Таким чином, за наявності підстави, передбаченої п. 50 розділу ІІІ Положення № 503 та в порядку п. п. 51, 52 розділу ІІІ цього Положення, директором ДУ «ПТРБ у м. Одеса» прийнято рішення про втрату права користування жилим приміщенням позивача в пункті тимчасового розміщення, про що оформлено відповідний наказ № 6-з від 30.07.2021, вручено письмове повідомлення позивачу про втрату права користування жилим приміщенням від 30.07.21 № 8 із внесенням відповідних відомостей до журналу реєстрації видачі повідомлень про втрату права користування жилим приміщенням в пункті тимчасового розміщення біженців, про що письмово повідомлено листом ГУ ДМС в Одеській області від 30.07.21 № 5177.3/129-21.

Зокрема, в даному випадку ГУ ДМС України письмово повідомив ДУ «ПТРБ у м. Одеса» про непродовження ОСОБА_1 строку перебування в пункті, що прямо визначено п. 50 Положення № 503 як підстава для прийняття директором пункту рішення про втрату права користування жилим приміщенням особою, яка розміщена в пункті. При цьому, такі дії ГУ ДМС України в Одеській області позивачем не оскаржуються.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем в ході судового розгляду справи не доведено неправомірність спірного дозволу.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В даному судовому провадженні відповідачем доведено наявність інших підстав, передбачених п.п. 17-20, 50, 51 розділу ІІІ Положення № 503, які кореспондуються з приписами ст. 132-2 ЖК УРСР та є підставою для припинення права на користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання.

При цьому суд враховує, що основними завданнями пунктів є забезпечення тимчасового розміщення строком до шести місяців осіб, тоді як позивач проживає в пункті тимчасового розміщення більше десяти років, що було враховано на соціально-побутовій комісії 07.07.21 під час вирішення ГУ ДМС в Одеській області відповідного питання, рівно як і інші фактичні обставини перебування позивача в пункті тимчасового розміщення.

Суд також відхиляє посилання сторони позивача на п. 16 Положення № 503, який передбачає, що особи, яких було визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, територіальним органом для розміщення в пункт не направляються, але можуть проживати у пункті, якщо вони були визнані біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, під час їхнього проживання в пункті.

Зокрема, на цій підставі позивачу у відповідності до п. 17 цього ж Положення кожні шість місяців протягом десяти років продовжували строк тимчасового розміщення. Водночас, зазначена норма не встановлює імперативного обов`язку для територіального органу ДМС України щоразу такі строки продовжувати. Таке рішення приймається із свободою розсуду органу та в межах його дискреційних повноважень.

За таких обставин, спірний наказ ґрунтується на вимогах чинного законодавства та прийнятий з урахуванням конкретних та істотних фактичних обставин.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Державної установи «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса» (65037, м. Одеса, вул. Зої Космодем`янської, 7; ), третя особа Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44; ), про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.