Справа № 320/7862/21
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року справа №320/7862/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Пазл Інвест" про стягнення штрафних (фінансових) санкцій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Пазл Інвест", в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів грошову суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 44795,58 грн.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем вимог статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів у встановлений законодавством строк.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду в порядку підготовчого провадження, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про відсутність у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов`язку підприємства самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на своєму підприємстві та наголошено на вжитті відповідачем необхідних заходів зі створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформуванні про них як центрів зайнятості такі і безпосередньо потенційних працівників (інвалідів).

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на таке.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03Л991 № 875-ХІІ (далі за текстом - Закон № 875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (надалі - суб`єкти господарювання), встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Суб`єкти господарювання зобов`язані самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19 Закону № 875-ХІІ і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону № 875-ХІІ суб`єкти господарювання, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 Закону № 875-ХІІ, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (за місцем розташування суб`єкту господарювання) адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати у відповідного суб`єкта господарювання, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте нею.

Для суб`єктів господарювання, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте нею, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати у відповідного суб`єкта господарювання.

Відповідач не виконав цієї вимоги Закону № 875-ХІІ. Тому за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте нею, відповідач до 15.04.2021 року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу встановленого частиною 1 статті 19 Закону № 875-ХІІ повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції.

Сума заборгованості з адміністративно-господарських санкцій підтверджується Звітом Відповідача за формою Ю-ПОІ за 2020 рік (Додаток № 4 до позовної заяви), оскільки відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, Відповідач подає ЗВІТИ, форма яких встановлена наказом Міністерства соціальної політики України «Про затвердження форми звітності № Ю-ПОІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю" та Інструкції щодо її заповнення від 27.08.2020 № 591 з врахуванням змін, внесеними Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.12.2020 №821, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2021 №115/35737:

а) про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю - до відділень Фонду соціального захисту інвалідів (щороку до 1 березня);

б) інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю - до центрів зайнятості.

Крім того, у відповідності до частини 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла НА МОМЕНТ СПЛАТИ, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Таким чином загальна сума (АГС + пеня), що підлягає до сплати Відповідачем до Державного бюджету України, складає:

44133,33 грн. (АГС) + 662,25 грн. (пеня) = 44795,58 грн.

Слід зазначити, що несплата адміністративно-господарських санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають їм можливість вести повноцінний спосіб життя.

Щодо суб`єкта працевлаштування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до норм статі 172 Кодексу законів про працю України встановлено, що у випадках, передбачених законодавством, на власника або уповноважений ним орган покладається обов`язок організувати навмання, перекваліфікацію і працевлаштування інвалідів відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий тиждень та створити пільгові умови праці.

Відповідно до статті 69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших: категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

За своїм змістом відповідне положення ГК України визначає обов`язок працевлаштування інвалідів як соціальну діяльність підприємства.

Стягнення з Відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені, які надходять до Державного бюджету України використовуються на користь осіб з інвалідністю.

Правові засади соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, що гарантують їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, визначаються Законом № 875-ХІІ.

У свою чергу Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів має право захищати свої права та законні інтереси Держави, у тому числі в суді, адже одними з основних завдань Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є сприяння інтеграції осіб з обмеженими фізичними можливостями у соціальне середовище, підвищення їх конкурентоспроможності на ринку праці, організація роботи з ранньої соціальної та до професійної реабілітації дітей-інвалідів, психологічної підтримки і профорієнтації людей з інвалідністю, їх підготовка в реабілітаційних та навчальних закладах.

У відповідності до частини дев`ятої статті 20 Закону № 875-ХІІ спори, що виникають із правовідносин за статтями 19 і 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

У відповідності до пункту 2 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною першою статті 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Отже, законодавством передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Право осіб з інвалідністю на працю, їх працевлаштування реалізується шляхом створення спеціального робочого місця, адаптацією основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Статтею 18 Закону № 875-ХІІ встановлено обов`язок для роботодавців:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця;

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому суд вважає, що для виконання нормативу робочих місць роботодавець має брати активну участь у заходах, що проводить державна служба зайнятості для працевлаштування людей з інвалідністю, а саме:

- брати участь заходах, що організовують центри зайнятості для роботодавців з метою підбору кандидатів на роботу: ярмарках, міні-ярмарках вакансій, презентацій професій, зустрічах, з метою вирішення потреб та обговорення перспектив;

- здійснити замовлення на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю;

- приймати на роботу осіб з інвалідністю, які безпосередньо звертаються до підприємства за працевлаштуванням.

Згідно з вимогами частини 3 статті 19 Закону № 875-ХІІ працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється роботодавцями самостійно у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону № 875-ХІІ.

Відповідно до змісту частини 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ, виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування роботодавцем осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України результатом працевлаштування є укладання трудового договору між працівником (в даному випадку особою з інвалідністю) та роботодавцем. Тобто безпосереднє працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється роботодавцями

Щодо законодавчо визначеної альтернативності, суд звертає увагу на таке.

Згідно з довідкою Вищого Адміністративного Суду України від 23.08.2007 про результати вивчення та узагальнення судової практики застосування статей 19 та 20 Закону № 875-ХІІ законодавчо встановлена АЛЬТЕРНАТИВА:

- або створення робочого місця та працевлаштування особи з інвалід ністю;

- або сплата штрафних санкцій за невиконання означеного обов`язку.

Частиною сьомою статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що порядок

надання роботодавцями державній службі зайнятості інформації здійснюється з метою організації працевлаштування осіб з інвалідністю, який визначається Кабінетом Міністрів України. Так його постановою від 31.01.2007 №70 встановлений порядок подання роботодавцями інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) до центру зайнятості.

Подання звітності до центрів зайнятості передбачено законодавством, але це не звільняє роботодавця від обов`язку працевлаштування осіб з інвалідністю або сплати адміністративно-господарських санкцій.

Постановою КМ України від 31.01.2007 №70 затверджений порядок використання сум АГС і пені за невиконання нормативу робочих місць, а Наказом Мінпраці та соціальної політики України від 06.09.2010 №270 - Інструкція. Ці нормативні документи визначають функцію Фонду соціального захисту інвалідів (його відділень) стосовно роботодавців, у т.ч. надання роботодавцям фінансової допомоги на створення робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Отже, обов`язок з працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до встановленого Законом № 875-ХІІ нормативу робочих місць покладається на роботодавців шляхом:

- створення власних робочих місць;

або

- оплати (у вигляді адміністративно-господарської санкції) до Державного бюджету України за сприяння у створені Фондом соціального захисту інвалідів таких робочих місць.

Суд вважає, якщо на підприємстві не працевлаштована особа з інвалідністю, то роботодавцем не було здійснено активної участі у заходах, які проводить державна служба зайнятості для працевлаштування людей з інвалідністю.

Подання до державної служби зайнятості лише форми № 3-ПН не можна вважати, що роботодавець зробив усе можливе для працевлаштування фахівців з інвалідністю.

У Відзиву відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає, що вжив всіх необхідних заходів для виконання нормативу робочих місць із працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідач стверджує, що він виконав норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю подавши звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік за формою №10 ПОІ, та поданням звітів щомісячно протягом 2020 року за формою №3-ПН про наявність вакансій.

З відповіді Київського обласного центру зайнятості від 18.05.2021 № 05-366/21 слідує, що відповідачем подавався ( дата прийняття 01.07.2020) звіт форми 3-ПН за 2020 рік.

Згідно п.5. розділу 1. Порядку подання форми звітності № 3- ГТН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 № 316 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України 05.12.2016 № 1476) форма № 3-пн подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Однак вказаний звіт форми 3-ПН за 2020 рік відповідачем подано в липні місяці звітного року, що свідчить про:

- ненадання Відповідачем до Київського обласного центру зайнятості інформації з січня по 01 липня 2020 для того щоб останній зміг знайти та направити до Відповідача осіб з інвалідністю;

- формальний підхід Відповідача до виконання нормативу кількості осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХІІ;

- порушення Відповідачем правил здійснення господарської діяльності, за що ч. 2 статті 218 Господарського кодексу України, ст. 18 Закону № 875-ХІІ передбачена відповідальність Відповідача у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також враховуючи відсутність витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Пазл Інвест" () на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів () грошову суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 44795,58 грн. (сорок чотири тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень п`ятдесят вісім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.