Справа № 320/5974/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Київ № 320/5974/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування вимоги про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (код: 43141377, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) в якому просить суд скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу від 13.04.2020 № Ф-213137-50/2493.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що він за період з 01.10.2013 по 31.03.2020 перебуваючи на обліку в Білоцерківській ОДПІ ДПС Київській області своєчасно та в повному обсязі сплачував відповідні суми по єдиному соціальному внеску, а тому винесена податковим органом вимога про сплату боргу є необґрунтованою та протиправною, прийнятою з порушенням вимог чинного податкового законодавства і законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою суду від 03.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

25.08.2020 від Головного управління ДПС у Київській області надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач заперечуючи проти задоволення позову вказував зокрема на те, що у позивача станом на 31.03.2020 обліковувалась заборгованість по єдиному соціальному внеску, а відтак податкова вимога від 13.04.2020 №Ф-213137-50/2493 була сформована податковим органом правомірно та відповідно до вимог чинного податкового законодавства.

11.09.2020 судом отримано відповідь на відзив у якій позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, зазначав, що обставини наявності у нього спірної заборгованості спростовуються наявними доказами, а саме відповідними платіжними дорученнями щодо сплати сум з єдиного соціального внеску. Такими чином, позивач стверджував, що станом на 31.03.2020 за ним існувала переплата сум з єдиного соціального внеску, яка підтверджується документально, а отже просив суд прийняти рішення, яким скасувати оскаржувану вимогу про сплату боргу.

Ухвалою суду від 21.12.2021 відповідача у справі - Головне управління ДПС у Київській області () замінено на правонаступника, яким є Головне управління ДПС у Київській області ().

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 ), з 05.05.2005 зареєстрований як фізична особа підприємець (номер запису 0003899), про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 17.09.2015.

Згідно даних про основний вид економічної діяльності, ФОП ОСОБА_1 займається роздрібною торгівлею залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (47.52).

05.05.2005 позивач взятий на облік як платник податків та з 19.05.2005 як платник єдиного внеску у Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (реєстраційний номер платника єдиного внеску 102626385).

13.04.2020 ГУ ДПС у Київській області у відношенні ФОП ОСОБА_1 складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-213137-50/2493 на суму 11972,98 грн., у т.ч. 10817,25 грн. недоїмки, 347,42 грн. штрафу та 808,31 грн. пені.

Не погоджуючись зі вказаною вимогою податкового органу, позивач подав скаргу (від 18.05.2020 вх. №18754/6) на останню до контролюючого органу вищого рівня, яка рішенням ДПС України від 04.06.2020 №18256/6/99-00-08-06-01-06 залишена без задоволення, а оскаржувана податкова вимога, відповідно, без змін.

При цьому, під час розгляду скарги позивача, як зазначено у рішенні ДПС України, було встановлено, що єдиний внесок скаржником сплачено на невідповідний рахунок, у зв`язку з чим, згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна заборгованість скаржника по коду класифікації бюджету 71040000 станом на 31.03.2020 становила 11972,98 грн., та на підставі цих даних ГУ ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.04.2020 №Ф-213137-50/2493.

В свою чергу, як вбачається зі змісту викладеного у позовній заяві, позивач не заперечує допущення ним помилки під час перерахування сум єдиного внеску на невідповідний бюджетний казначейський рахунок (казначейський рахунок не призначений для зарахування сплат єдиного соціального внеску) в строк, встановлений частиною 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», однак наполягає на тому, що такі його дії, як платника, не можуть бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених частиною 10 і пунктом 2 частини 11 статті 25 згаданого Закону.

Тобто, позиція позивача ґрунтується на тому, що помилкове зазначення у платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску невірного рахунку не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми внеску у встановлений Законом строк, адже такі суми були ним сплачені на єдиний казначейський рахунок.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 7.3 статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до підпунктів 16.1.2 та 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Крім того, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 1 січня 2018 р., зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 1 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI).

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначалась чинною станом на час виникнення спірних правовідносин Інструкцією Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі Інструкція №449).

Так, положеннями пункту 1 Розділу VI Інструкції №449 встановлювалось, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абзац 2 пункту 2 Розділу VI Інструкції №449).

Відповідно до пункту 3 Розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом 2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Крім того, положеннями ч. 16 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Як зазначено відповідачем, станом на 31.12.2016 у позивача обліковувалась заборгованість по єдиному соціальному внеску в розмірі 5543,71 грн., та станом на 31.03.2020 остання становила суму в розмірі 11972,98 грн.

Також, згідно викладеного відповідачем та у відповідності до даних інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 , заборгованість позивача по єдиному соціальному внеску сформована на підставі наступних нарахувань:

- ЄСВ за 4 квартал 2016 року 990,00 грн., зменшено за рахунок переплати в розмірі 990,00 грн., сума переплати склала 4553,71 грн.;

- 07 лютого 2017 року позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 909,48 грн., зменшено за рахунок переплати в розмірі 909,48 грн., сума переплати склала 3644,23 грн.;

- ЄСВ за 1 квартал 2017 року (граничний термін сплати 19.04.2017) 704,00 грн., х 3 = 2112,00 грн., зменшено за рахунок переплати в розмірі 2112,00 грн., сума переплати склала 1532,23 грн.;

- ЄСВ за 2 квартал 2017 року (граничний термін сплати 19.07.2017) 704,00 грн., х 3 = 2112,00 грн., зменшено за рахунок переплати в розмірі 1532,23 грн., сума переплати склала 579,77 грн.;

- ЄСВ за 3 квартал 2017 року (граничний термін сплати 19.10.2017) 704,00 грн., х 3 = 2112,00 грн., сплата відсутня, сума боргу склала 2691,77 грн.;

- ЄСВ за 4 квартал 2017 року (граничний термін сплати 21.01.2018) 704,00 грн., х 3 = 2112,00 грн., сплата відсутня, сума боргу склала 4803,77 грн.;

- ЄСВ за 1 квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.04.2018) 819,06 грн., х 3 = 2457,18 грн., сплата відсутня, сума боргу склала 7260,95 грн.;

- ЄСВ за 2 квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.07.2018) 819,06 грн., х 3 = 2457,18 грн., сплата відсутня, сума боргу склала 9718,13 грн.;

- ЄСВ за 3 квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.10.2018) 819,06 грн., х 3 = 2457,18 грн., сплачено 1737,12 грн., сума боргу склала 10438,19 грн.;

- ЄСВ за 4 квартал 2018 року (граничний термін сплати 21.01.2019) 819,06 грн., х 3 = 2457,18 грн., сплачено 2754,18 грн., сума боргу склала 10141,19 грн.;

- ЄСВ за 1 квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.04.2019) 918,06 грн., х 3 = 2754,18 грн., сплачено 1836,12 грн., сума боргу склала 11059,25 грн.;

- ЄСВ за 2 квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.07.2019) 918,06 грн., х 3 = 2754,18 грн., сплачено 2754,18 грн., сума боргу склала 11296,92 грн.;

- ЄСВ за 3 квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.10.2019) 918,06 грн., х 3 = 2754,18 грн., сплачено 2754,18 грн., сума боргу склала 11296,92 грн.;

- ЄСВ за 4 квартал 2019 року (граничний термін сплати 21.01.2020) 918,06 грн., х 3 = 2754,18 грн., сплачено 2078,12 грн., сума боргу склала 11972,98 грн.

Відтак, загальна сума боргу станом на 31.03.2020 становила 11972,98 грн.

Таким чином, у зв`язку із наявністю в ІКП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ, у відповідності до статті 25 Закону №2464-VI відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.04.2020 №Ф-213137-50/2493.

Натомість, на переконання позивача, наданий відповідачем детальний розрахунок нарахованих позивачеві сум зобов`язань, щодо підстав виникнення боргу з єдиного внеску та, відповідно, винесення оскаржуваної вимоги про сплату такого боргу, спростовується наступними доказами:

- за IV квартал 2016 року сплачено ЄСВ на суму 990,00 грн., згідно платіжних доручень № 157 від 07.10.2016 року на суму 319,00 грн., № 178 від 11.11.2016 на суму 319,00 грн., № 188 від 09.12.2016 на суму 352,00 грн.;

- за І квартал 2017 року (граничний термін сплати 19.04.2017) сплачено ЄСВ на суму 2112,00 грн., згідно платіжних доручень № 208 від 17.01.2017 на суму 704,00 грн., № 211 від 07.02.2017 на суму 704,00 грн., № 228 від 06.03.2017 на суму 704,00 грн.;

- за II квартал 2017 року (граничний термін сплати 19.07.2017) сплачено ЄСВ на суму 2112,00 грн., згідно платіжних доручень № 244 від 05.04.2017 на суму 704,00 грн., № 255 від 04.05.2017 на суму 704,00 грн., № 272 від 08.06.2017 на суму 704,00 грн.;

- за III квартал 2017 року (граничний термін сплати 19.10.2017) сплачено ЄСВ на суму 2112,00 грн., згідно платіжних доручень № 289 від 10.07.2017 на суму 704,00 грн., № 303 від 07.08.2017 на суму 704,00 грн., № 317 від 07.09.2017 на суму 704,00 грн.;

- за IV квартал 2017 року (граничний термін сплати 21.01.2018) сплачено ЄСВ на суму 2112,00 грн., згідно платіжних доручень № 337 від 06.10.2017 на суму 704,00 грн., № 342 від 03.11.2017 на суму 704,00 грн., № 353 від 08.12.2017 на суму 704,00 грн.;

- за І квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.04.2018) сплачено ЄСВ на суму 2457,18 грн., згідно платіжних доручень № 359 від 09.01.2018 на суму 819,06 грн., № 369 від 05.02.2018 на суму 819,06 грн., № 377 від 06.03.201 8 на суму 819,06 грн.;

- за II квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.07.2018) сплачено ЄСВ на суму 2457,18 грн., згідно платіжних доручень № 382 від 30.03.2018 на суму 819,06 грн., № 398 від 07.05.2018 на суму 819,06 грн., № 410 від 07.06.2018 на суму 819,06 грн.;

- за III квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.10.2018) сплачено ЄСВ на суму 2457,18 грн., згідно платіжних доручень № 418 від 06.07.2018 на суму 819,06 грн., № 431 від 03.08.2018 на суму 819,06 грн., № 447 від 06.09.2018 на суму 819,06 грн.;

- за IV квартал 2018 року (граничний термін сплати 21.01.2019) сплачено ЄСВ на суму 2457,18 грн., згідно платіжних доручень № 11 від 09.10.2018 на суму 819,06 грн., № 466 від 02.11.2018 на суму 819.06 грн., № 486 від 07.12.2018 на суму 819,06 грн.;

- за І квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.04.2019) сплачено ЄСВ на суму 2754,18 грн., згідно платіжних доручень № 501 від 15.01.2019 на суму 918,06 грн., № 517 від 06.02.2019 на суму 918,06 грн., № 543 від 05.03.2019 на суму 918,06 грн.;

- за II квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.07.2019) сплачено ЄСВ на суму 2754,18 грн., згідно платіжних доручень № 566 від 05.04.2019 на суму 918,06 грн., № 578 від 06.05.2019 на суму 918,06 грн., № 599 від 07.06.2019 на суму 918,06 грн.;

- за III квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.10.2019) сплачено ЄСВ на суму 2754,18 грн., згідно платіжних доручень № 466 від 01.07.2019 на суму 918,06 грн., № 611 від 31.07.2019 на суму 918,06 грн., № 477 від 05.09.2019 на суму 918,06 грн.;

- за IV квартал 2019 року (граничний термін сплати 21.01.2020) сплачено ЄСВ на суму 3672,24 грн., згідно платіжних доручень № 488 від 07.10.2019 на суму 918,06 грн., № 619 від 06.11.2019 на суму 918,06 грн., № 496 від 09.12.2019 на суму 918,06 грн., № 626 від 28.12.2019 на суму 918,06 грн.;

- за І квартал 2020 року (граничний термін сплати 20.04.2020) сплачено ЄСВ на суму 2078,12 грн., згідно платіжних доручень № 509 від 04.02.2020 на суму 1039,06 грн., № 517 від 06.03.2020 на суму 1039,06 грн.

Відтак, позивачем на противагу доводів відповідача наголошено на тому, що загальна сума його переплати з ЄСВ станом на 31.03.2020 становила 2550,39 грн.

Разом з тим, як встановлено судом, сплата єдиного соціального внеску позивачем за окремими платіжними дорученнями здійснювалась за кодом бюджетної класифікації 71050000, а саме: від 02.11.2018 №466, від 09.10.2018 №11, від 06.09.2018 №447, від 03.08.2018 №431, від 06.07.2018 №418, від 07.06.2018 №410, від 07.05.2018 №398, від 30.03.2018 №382, від 06.03.2018 №377, від 05.02.2018 №369, від 09.01.2018 №359, від 08.12.2017 №353, від 03.11.2017 №342, від 06.10.2017 №337, від 07.09.20217 №317, від 07.08.2017 №303, від 10.07.2017 №289, від 08.06.2017 №272, від 04.05.2017 №255, від 05.04.2017 №244, від 06.03.2017 №228, від 07.02.2017 №211, від 17.01.2017 №208, від 09.12.2016 №188, від 11.11.2016 №178, від 07.10.2016 №157, від 09.09.2016 №139, від 03.08.2016 №117, від 05.07.2016 №99, від 08.06.2016 №83, від 12.05.2016 №68, від 07.04.2016 №61, від 11.03.2016 №53, від 30.12.2015 №29, від 09.12.2015 №17, від 12.11.2015 №7, від 06.10.2015 №6.

Так, із загальнодоступних джерел в мережі Інтернет судом встановлено, що за технологічним кодом 71040000 здійснюється сплата ЄСВ фізичними особами - підприємцями, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (34,7 %).

За технологічним кодом 71050000 здійснюється сплата ЄСВ фізичними особами - підприємцями, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, особами, які проводять незалежну професійну діяльність, та які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням (36,6 %).

Згідно наявних матеріалів справи, позивачем з Управлінням Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві укладались договори про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування від 16.03.2011 №5 (строком до 01.04.2012), від 02.04.2012 №56 (строком до 01.05.2013), від 24.05.2013 №138 (строком до 01.05.2014), від 01.05.2014 №38 (строком до 30.04.2015).

Як зазначено позивачем, та як вбачається із матеріалів справи, 22.04.2015 ним подавалась заява від 22.04.2015 до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на продовження договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що за твердженням позивача не повернувся з податкового органу.

Відповідно, викладене свідчить про те, що позивачем помилково кошти з єдиного соціального внеску сплачувались за кодом бюджетної класифікації 71050000 по листопад 2018 року включно, та починаючи з грудня 2018 року - вже за вірним кодом бюджетної класифікації 71040000, що підтверджується зокрема платіжним дорученням від 07.12.2018 №486.

Як наслідок, у ІКП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 виникла заборгованість з ЄСВ, за якою відповідачем сформовано спірну податкову вимогу.

Суд звертає увагу, що факт сплати позивачем у визначеному розмірі та у встановлений строк сум з ЄСВ, та власне помилковість такої сплати за іншим технологічним кодом бюджетної класифікації не заперечується відповідачем, а позиція останнього ґрунтується лише на наявності у позивача податкового боргу, що виник в результаті відсутності находжень за вірним кодом бюджетної класифікації для зарахування сум з ЄСВ.

Так, Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.02.2016 за №193/28323) (далі Порядок №6).

Даним Порядок унормовано, у т.ч. процедуру повернення помилково сплачених сум єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок та/або сплачені з рахунку неналежного платника.

Згідно пункту 6 Порядку №6 повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення.

Відповідно до матеріалів справи та викладених позивачем обставин, останній не звертався до органу доходів і зборів, на рахунок якого були сплачені кошти з ЄСВ за іншим кодом бюджетної класифікації, із заявою за встановленою формою.

Позивач із посиланням на відповідні законодавчі норми вказує на те, що всі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які зараховуються на єдиний казначейський рахунок. Таким чином, всі сплачені податки і збори в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований казначейський рахунок, що виключає ознаки бездіяльності платника позивача, при сплаті задекларованої суми єдиного внеску, а отже помилковість вказівки у платіжному дорученні під час такої сплати невірного рахунку не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений строк.

Так, суд зазначає, що наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2016 №54 затверджено Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (зареєстровано в Міністерстві юстиції Україні від 02.03.2016 за №330/28460) (надалі Положення №54), у відповідності до пункту 1 розділу II якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) ДФС та її територіальні органи відкривають в органах Казначейства не бюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування» (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів.

Згідно частини 6 статті 9 Закону №2464-VI для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку не бюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

За змістом пунктів 1-3 розділу III Положення №54 страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім`я територіальних органів ДФС в управліннях (відділеннях) Казначейства й на кінець операційного дня перераховуються Головними управліннями Казначейства на відповідні рахунки 3719 головних управлінь ДФС з подальшим перерахуванням на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в Казначействі.

Страхові кошти, акумульовані на рахунках 3719 ДФС, об 11 год. 00 хв. наступного операційного дня розподіляються автоматично за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до визначених Законом пропорцій (у відсотках) та перераховуються за призначенням - на рахунки, відкриті в Казначействі за балансовим рахунком 3717 «Рахунки державних позабюджетних фондів» на ім`я фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Як визначено пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону №2464-VI, днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-III (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Як встановлено судом та про що було зазначено вище, у відповідності до наявних у матеріалах справи платіжних доручень, сплата позивачем сум з єдиного внеску за окремі періоди, у т.ч. в період, за яким контролюючим органом встановлено наявність у позивача податкового боргу, здійснювалась останнім помилково за не відповідним кодом бюджетної класифікації, призначеного для сплати єдиного внеску такому платнику, як зокрема ФОП ОСОБА_2 .

Втім, відповідачем не надано суду будь-яких пояснень та доказів на користь того, що допущена позивачем помилка призвела до несплати необхідної суми єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та спричинила настання певних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в казначействі.

Оскільки штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених сум єдиного внеску, зокрема за невідповідним кодом бюджетної класифікації, суд вважає, що допущення помилки під час перерахування суми грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску у строк, встановлений Законом №2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення позивача до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, у тому числі шляхом застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування єдиного соціального внеску.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеній зокрема у постановах від 10.04.2020 по справі №821/844/17, від 14.11.2018 по справі №805/3665/16-а, від 24.10.2018 по справі №760/6097/16-а, від 14.08.2018 по справі №821/1897/17, від 01.08.2018 по справі №813/2487/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки Верховного Суду є обов`язковими до врахування судом першої інстанції в межах спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивачу як фізичній особі підприємцю за 2013 рік, відповідно до звіту поданого 31.01.2014 нарахована сума єдиного соціального внеску в розмірі 5063,59 грн., з них 3778,20 грн., було перераховано на рахунки Пенсійного фонду України та 1285,39 грн., перераховано на рахунки податкового органу, про що свідчать платіжні доручення які наявні в матеріалах справи.

Також, за 2014 рік згідно звіту поданого 20.01.2015 позивачу нарахована сума єдиного соціального внеску в розмірі 5349,48 грн. - сплачена повністю позивачем в 2014 році, за 2015 рік згідно звіту поданого 08.02.2016 позивачу нарахована сума єдиного соціального внеску в розмірі 5583,72 грн. - сплачена повністю позивачем в 2015 році, за 2016 рік згідно звіту поданого 07.02.2017 позивачу нарахована сума єдиного соціального внеску в розмірі 3797,64 грн. - сплачена повністю позивачем в 2016 році, за 2017 рік згідно звіту поданого 06.02.2018 позивачу нарахована сума єдиного соціального внеску в розмірі 8448,00 грн. - сплачена повністю позивачем в 2017 році, за 2018 рік згідно звіту поданого 22.01.2019 позивачу нарахована сума єдиного соціального внеску в розмірі 9828,72 грн. - сплачена повністю позивачем в 2018 році, за 2019 рік згідно звіту поданого 05.02.2020 позивачу нарахована сума єдиного соціального внеску в розмірі 11016,72 грн. - сплачена повністю позивачем в 2019 році, за 2020 рік позивачем перераховано внесків на суму 2078,12 грн., - про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення та виписки по рахунку позивача.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем, як фізичною особою-підприємцем, добросовісно виконувався обов`язок щодо сплати єдиного внеску за 2013-2020 рік.

Відповідно, за вказаних обставин, з урахуванням практики суду касаційної інстанції, що є застосовною в межах спірних правовідносин, притягнення позивача до відповідальності шляхом виставлення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.04.2020 № Ф-213137-50/2493 є протиправним, а відтак оскаржувана вимога підлягає скасуванню в частині нарахування позивачеві суми єдиного внеску (недоїмки) у розмірі 10817,25 грн.

Разом з цим, як вбачається із змісту оскаржуваної вимоги, окрім нарахованого єдиного внеску вона містить в собі 347,42 грн. штрафу та 808,31 грн. пені.

Факт нарахування штрафних санкцій та пені підтверджується наявним у матеріалах справи рішенням відповідача від 22.01.2019 № , яке було направлено позивачеві та повернено з поштовою відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Оскільки жодних доказів щодо оскарження так і скасування рішення відповідача від 22.01.2019 № - суду не надано, а в межах даного провадження позивачем відповідних вимог не заявлено, суд робить висновок, що визначена у вказаному рішенні податкового органу сума штрафу та пені стала узгодженою, а тому спірна вимога про сплату боргу від 13.04.2020 № Ф-213137-50/2493 - не підлягає скасуванню у частині нарахованих позивачеві сум штрафу та пені.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду даної адміністративної справи, зважаючи на висловлені сторонами доводи, заперечення та подані докази на їх підтвердження, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог шляхом визнання протиправною та скасування оскаржуваної в межах даної адміністративної справи вимоги про сплату боргу в частині нарахованої позивачеві недоїмки в сумі 10817,25 грн.

У відповідності до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., згідно платіжного доручення від 09.07.2020 №534.

Оскільки судом зроблено висновок про часткове задоволення заявлених позивачем вимог, а саме шляхом визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу від 13.04.2020 № Ф-213137-50/2493 в частині недоїмки в сумі 10817,25 грн., що становить 90,35% від загальної суми боргу 11927,98 грн., визначеній у спірній вимозі, до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у пропорційному відношенні підлягає сума у розмірі 759,66 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області від 13 квітня 2020 року № Ф-213137-50/2493 в частині суми боргу (недоїмки) у розмірі 10817 (десять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 25 коп.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код: 44096797, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) судовий збір у розмірі 759,66 грн. (сімсот п`ятдесят дев`ять гривен 66 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2021.

Суддя Панченко Н.Д.