Справа № 200/14101/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р. Справа№200/14101/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді АрестовоїЛ.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження (в порядку письмового провадження) у приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: пл. Соборна, б. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ) до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: вул. Грецька, буд. 19, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови від 10.09.2021 року про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 гривень в межах виконавчого провадження № 66258626, винесену державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при примусовому виконанні виконавчого листа № 200/8123/20-а, виданого 10.09.2021 року Донецьким окружним адміністративним судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що передумовою прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу за невиконання боржником судового рішення в порядку ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" має бути встановлений факт такого невиконання без поважних причин. Однак, державний виконавець завчасно виніс постанову про накладення штрафу і не встановив поважність причин невиконання боржником рішення суду, не провів перевірку виконавчого провадження стосовно фактичного виконання рішення суду управління відповідача, протиправно прийняв постанову про накладення штрафу.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

01 грудня 2021 року ухвалою суду продовжено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами статті 287 КАС України, призначено судове засідання на 22 грудня 2021 року, витребувано додаткові докази по справі.

Представники позивача та відповідача до судового засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вказаних приписів процесуального законодавства, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження 22 червня 2021 року.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі № 200/8123/20-а задоволено частково позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.11.2019 року по 31.12.2019 року; зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.11.2019 року по 31.12.2019 року в сумі 34 141,12 грн.; стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 70 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, шляхом припинення виплати за період з 01.11.2019 року по 31.12.2019.

Визнано протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.11.2019 року по 31.12.2019 року.

Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити на користь ОСОБА_1 по виплаті пенсії за період з 01.11.2019 року по 31.12.2019 року в сумі 34 141 (тридцять чотири тисячі сто сорок одна) грн. 12 коп.

Вказане рішення набрало законної сили 10 грудня 2020 року на підставі ухвали Першого апеляційного адміністративного суду.

01 березня 2021 року судом видано виконавчий лист по справі.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.10.2021 року № 0500-1803-8/84843 повідомлено Державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) М.Хартахая, що управлінням в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/8123/20-а. Починаючи з січня 2020 року нарахування поточної пенсії проводиться шляхом включення до сформованої відомості на виплату у місячному розмірі пенсії. Сума поточної пенсії з січня 2020 року по теперішній час перерахована ОСОБА_1 на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». Доплата згідно рішення суду за період з 01.03.2018 по 31.12.2019 як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Також вказано, що суми котів за рішеннями суду за минулий рік, як не закладені до бюджету на поточний рік, фінансується та виплачується за окремим фінансуванням з відповідного бюджету. Просить закінчити виконавче провадження № 66258626 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, заступником начальника відділу опрацювання пенсійної документації №3 управління пенсійного фонду складено та направлено до начальнику відділу методології та звітності з виплати пенсій службові записки від 29.09.2021, 07.10.2021, у яких внесено пропозицію вирішити питання виділення коштів на фінансування за означеними рішеннями, які набрали законної сили (перелік надається).

10.09.2021 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Хартахай Мариною Валеріївною винесено постанову про накладення штрафу по ВП № 66258626 на Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 10200, 00 гривень. У постанові зазначено, що станом на 10.09.2021 рішення Донецького окружного адміністративного суду не виконується.

Вказана постанова була направлена позивачу супровідним листом № 59009 від 10.09.2021 року та отримано Головним управлінням ПФУ в Донецькій області 05.10.2021 року, відповідно до реєстраційного номеру № 10127/14.

Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно із пунктом 1 частини другої вказаної статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженая наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначено наступне.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами (пункт 6 Інструкції).

Відповідно до пункту 9 розділу 1 Інструкції вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії.

Відповідно до пункту 8 розділу 1 Інструкції, акт це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно з частиною першою статті 63 Закону України №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VIII).

З аналізу зазначених вище норм права можна дійти висновку про те, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм України "Про виконавче провадження" можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Таким чином, встановлення таких обставин як: невиконання судового рішення чи наявність поважних причин такого невиконання, необхідно здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально, а обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі №127/3770/17, постанові від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Зі змісту оскарженої позивачем постанови державного виконавця слідує, що постанову прийнято на підставі статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із невиконанням боржником у наданий для самостійного виконання строк рішення суду, а також виходячи з того, що станом на 10.09.2021 року рішення Донецького окружного адміністративного суду не виконується.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем перед винесенням оскаржуваної постанови про накладення штрафу було здійснено належну перевірку виконання боржником судового рішення у виконавчому провадженні №66258626 як цього вимагає стаття 63 Закону України "Про виконавче провадження", та обґрунтовано відображено реальний стан виконання.

Приписами абзацу 2 пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 N 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за N 40/26485 визначено, що Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами) (підпункти 2, 4 пункту 4 вказаного Положення).

Отже, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Даний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою в постанові від 24.01.2018 у справі N 405/3663/13-а (К/9901/1598/18).

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Отже, відповідачем порушено вимоги законодавства щодо дотримання своїх власних процедур, які передбачені статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", а відтак прийняття оскаржуваної постанові про накладення штрафу від 10.09.2021 ВП №66258626 не відповідає принципу "належного урядування".

Таким чином, оскаржувана постанова про накладення штрафу від 10.09.2021 року ВП № 66258626 є протиправною у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач правом надання відзиву не скористався, матеріали виконавчого провадження № 66258626до суду не надав.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 10.09.2021 року ВП № 66258626.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 2-17, 42-47, 72-77, 90, 94, 121, 122, 132, 133, 139, 143, 159-164, 168, 171, 173, 175, 179-181, 183, 192-194, 199, 205, 224, 241-246, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: пл. Соборна, б. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ) до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: вул. Грецька, буд. 19, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 10.09.2021 року про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 гривень в межах виконавчого провадження № 66258626, винесену державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при примусовому виконанні виконавчого листа № 200/8123/20-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Повний текст рішення складено та підписано 22 грудня 2021 року.

Суддя Л.В. Арестова