Справа № 160/13612/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Військової частини НОМЕР_1
до ОСОБА_1
про стягнення майнової шкоди, -
На виконання вимог ч.3 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України Дніпропетровським окружним адміністративним судом було направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо ОСОБА_1 , з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи.
16.09.2021 року від відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надійшла відповідь на запит відповідно до якої вказано, що місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 знято з реєстрації та зареєстрованим не значиться.
Судом встановлено, що відповідно до вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.01.2021 року у справі №483/1937/20 (провадження 1-кп/483/80/2021) вказано, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Також, відповідно до вказаного вироку, на підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_1 на період іспитового строку обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
18.10.2021 року на виконання вимог ухвали від 23.09.2021 року від Філії Державної установи «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» у Дніпропетровській області вказано, про місце проживання або перебування ОСОБА_1 не є можливим.
Станом на дату винесення рішення по справі відповідачем не надано до суду будь-яких доказів чи пояснень по справі, у тому числі не надано відзиву на позовну заяву, про причини такого ненадання суд не повідомлено.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини від 28.10.2019 року №249 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини та поставлений на всі види забезпечення, в тому числі і на забезпечення речовим майном.
Відповідно до картки обліку матеріальних засобів особистого користування №867/431 відповідачу було видано речове майно.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.01.2021 року по справі №483/1937/20 за результатами розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні від 08.04.2020 №0000337, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 старшого матроса ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. Вироком старшого матроса ОСОБА_2 засуджено за нез`явлення та незаконну відсутність на службі з 10.03.2020 року по 07.12.2020 року.

За вищевказаним фактом було проведено службове розслідування, в ході якого було з`ясовано, що відповідач порушив вимоги статей 11, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не зберіг видане йому державне майно, що було передано йому для користування, майно було втрачене і утворилась його нестача, чим державі було завдано шкоди на суму 25459 грн. 88 коп. За результатами службового розслідування було складено Акт службового розслідування від 22.04.2021 року №3343.

23.04.2021 було видано наказ командира військової частини №85 «Про результати службового розслідування по факту відсутності на військовій службі старшого матроса ОСОБА_2 ». Згідно вказаного наказу відповідача було притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 25459 (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 88 коп. відповідно до вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.05.2021 року №25-РС було звільнено ОСОБА_1 у запас за підпунктом «е» пункту 2 частини 5 статтіт26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.05.2021 №111 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та виключено із всіх видів забезпечення з 08.04.2020 року.

Старший матрос ОСОБА_1 під час проходження служби отримав для використання речове майно та медичне майно за роздавальною відомістю від 28.10.2019 року №150. Речове майно: сумка транспортна індивідуальна, вартістю 907,02 грн.; окуляри захисні балістичні, вартістю 1875,00 грн.; сумка-підсумок тип Г, вартістю 199,92 грн.; окуляри-маска захисні балістичні, вартістю 1225,00 грн.; костюм маскувальний спеціальний літній, вартістю 592,50 грн.; рюкзак індивідуальний, вартістю 1698,00 грн.; наколінники, вартістю 367,50 грн.; налокітники, вартістю 376,20 грн.; ремінь розвантажувальний захисного кольору, вартістю 691.50 грн.; сумка-підсумок А30, 2 штуки, зальною вартістю 399,96 грн.; мішок спальний утеплений, вартістю 719,00 грн.; костюм водозахисний, вартістю 397,00 грн.; каска 1-М, вартістю 3148,00 грн.; чохол до шолома балістичного, вартістю 71,88 грн.; бронежилет Корсар М3сІ-4, вартістю 8811,00 грн.; килим ізоляційний, вартістю 130,80 грн.; сумка-підсумок розкладна універсальна вартістю 214,50 грн. Медичне майно-аптечка першої медичної допомоги загального призначення, вартістю 3635,10 грн.; всього речей на суму 25459,88 грн.

Відповідачем у добровільному порядку сума заборгованості у сумі 25459,88 грн. сплачена не була, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Суд зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до ст. 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно із ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-ІХ від 03.10.2019 року (далі - Закон №160-ІХ), матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, шо діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно приписів ч. 2 статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування.

Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року №1225, визначено порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, його списання та використання.

Пункт 3 даного Положення визначає, що Міноборони, як центральний орган управління Збройних Сил, закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти. Згідно пункту 5 вказаного Положення, військові частини використовують закріплене за ними військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, збитки, що складаються із заборгованості відповідача перед державою в особі позивача, склали 25459,88 грн. та підтверджуються довідкою про вартісну оцінку заподіяної шкоди, відомістю визначення залишкової вартості служби ракетно-артилерійського озброєння станом на 22.04.2021 року, довідкою про вартісну оцінку заподіяної шкоди матроса ОСОБА_3 , довідкою про суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 .

Станом на день вирішення спору доказів на підтвердження сплати майнової шкоди чи оскарження її в судовому порядку до суду не надано.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати збитки у розмірі 25459,88 грн. на користь держави в особі позивача.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення майнової шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) майнову шкоду у сумі 25459,88 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень вісімдесят вісім копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв