Справа № 520/18818/21
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 грудня 2021 року № 520/18818/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Тітова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог по справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057), в якому просить суд: скасувати рішення ГУ ДПС у Харківській області від 26 липня 2021 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну оплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску щодо фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що засобом поштового зв`язку ним було отримано рішення ГУ ДПС у Харківській області від 26 липня 2021 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну оплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Вказаним рішенням до позивача застосовано штраф у розмірі 14302,98 гривень за період з 23.04.2019 року по 19.02.2020 року та нараховано пеню у розмірі 2134,03 гривень за несплату (неперерахування) або несвоєчасну оплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Позивач зазначив, що жодного розрахунку, акту перевірки або іншого документу, яким би було обґрунтовано такі суми штрафу та пені, до нього не надходило. В рішенні відсутній розрахунок цих сум та/або посилання на джерела таких розрахунків. На далі, позивачем досліджено відомості які містяться у його електронному кабінеті на сайті ДПС України стосовно єдиного внеску, та отримано інформацію, про те, що: у 2018 році до нього було застосовано штрафні санкції та пеня за рішенням № від 31.01.2018 року (розрахунок фінансових санкцій та пені за несвоєчасну сплату по ЕСВ № 000303/20-40-13-09/ НОМЕР_1 від 31.01.2018 року) та у 2019 році до нього було застосовано штрафні санкції та пеня за рішенням № від 22.03.2019 року (розрахунок фінансових санкцій та пені за несвоєчасну сплату по ЕСВ № 001639/20-40-58-06/ НОМЕР_1 від 22.03.2019). Однак, як зазначає позивач ці рішення та розрахунки ним ніколи не отримувалися, щодо їх прийняття його ніяким чином не було поінформовано. Крім того, позивач зазначив, що у період з 01.01.2018 року по теперішній час, жодного разу не було допущено фактів несплати (неперерахування) або несвоєчасної оплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску. На підставі викладеного просив суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 30.09.2021 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач не погодився з позовними вимогами та направив до суду відзив, в якому в обґрунтування заперечень зазначив, що діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суддя у період з 08.11.2021 по 19.11.2021 знаходився на лікарняному.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 19'. 1.1 та 19'. 1.2 ст. 19' Податкового кодексу України (далі - ПК України) до функцій контролюючих органів віднесено здійснення адміністрування податків, зборів, платежів; контролю за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає та встановлює Закон України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ).

На підставі Закону № 2464-VІ розроблено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція №449), що визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску, нарахування фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових - коштів податковими органами та Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, який затверджено наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 № 435 (далі - Порядок № 435).

Згідно зі ст. 1 Закону № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до " відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Обов`язки платників єдиного внеску регламентовано ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ, згідно з положеннями якої, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску та подавати звітність до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені ПК України.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 7, абз. 1, 2 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку або на єдиний рахунок.

Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку або не використовують єдиний рахунок, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VІ днем сплати єдиного внеску вважається:1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок податкового органу; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464-VI є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 2, ч. З ст. 25 Закону № 2464-VІ у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VІ за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VІ).

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464-VІ).

Відповідно до ч. 15 ст. 25 Закону № 2464-VI рішення податкового органу про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

Згідно з пп. 2 п. 2 розділу VII Інструкції № 449, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС. При застосуванні штрафів, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску виноситься за даними інформаційної системи та без проведення перевірки.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону № 2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Аналіз наведених положень Закону № 2464-VI дає підстави для висновку, що порушення встановлених законом строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені. Роботодавці зобов`язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на які нараховується єдиний внесок.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до ІТС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 з 19.10.2004 по 03.03.2017 перебував на обліку у Кремінській ДПІ (м. Довжанськ - 1213) Головного управління ДПС у Луганській області.

З 03.03.2017 по теперішній час позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС (Індустріальний район м. Харкова - 2036) та здійснює діяльність на загальній системі оподаткування.

Станом на 01.01.2017 в інтегрованій картці платника (далі - ІКП) позивача з єдиного внеску по коду класифікації доходів бюджету (далі - ККДБ) 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми заробітної плати тощо) обліковувалась заборгованість у сумі 6 963,39 грн, з них 461,37 грн - заборгованість, передана ГУ ДПС у Луганській області та 6502,02 грн та довідково нарахована штрафна санкція та пеня (штрафна санкція у розмірі 6215,94 грн, пеня у розмірі 286,08 гривень) за період з 21.01.2015 - 13.01.2017.

ГУ ДПС винесено рішення від 31.01.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 6502,02 грн, грошове зобов`язання визначене яким, сплачено позивачем частково.

Станом на 13.03.2018 в ІКП позивача з єдиного внеску обліковувалась заборгованість у розмірі 335,88 гривень. Після сплати заборгованості в ІКП обліковувалась довідково нарахована штрафна санкція у сумі 6936,46 та пеня у сумі 423,48 за період з 21.03.2018 по 08.01.2019. У зв`язку з чим, ГУ ДПС винесено рішення від 22.03.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 7359,94 грн., грошове зобов`язання за яким сплачено позивачем частково.

Вказане рішення отримано 28.03.2019 позивачем, що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.

Доказів оскарження рішень від 31.01.2018 № та від 22.03.2019 № позивачем до матеріалів справи не надано.

Станом на 01.01.2019 в ІКП позивача з єдиного внеску обліковувалась заборгованість у розмірі 576,96 грн, станом на 01.01.2020 - у розмірі 8 730,93 гривень.

Також, в ІКП Позивача з єдиного внеску обліковувалась довідково нарахована штрафна санкція у сумі 14302,98 грн та пеня у сумі 2134,03 грн за період з 23.04.2019 по 19.02.2020. У зв`язку з чим, ГУ ДПС винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.07.2021 № на суму 16 437,01 гривень.

До рішення від 26.07.2021 № додано розрахунок, що відображає: суму недоїмки, період прострочення, розмір (10% чи 20%) та суму штрафу; суму недоїмки, період прострочення, розмір (0,1%) та суму пені.

Вищезазначеним рішенням до позивача застосовано фінансові санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску як страхувальником (фізичною особою - підприємцем, що використовує працю найманих працівників), який нараховує єдиний внесок у зв`язку із нарахуванням заробітної плати (ККДБ 71010000).

З матеріалів справи вбачається, що позивач допускав несвоєчасну сплату єдиного внеску, нарахованого фізичній особі-підприємцю, яка використовує працю найманих працівників, внаслідок цього виникала недоїмка.

Тобто, за рахунок сум єдиного внеску, які вносилися позивачем щомісячно, відповідачем погашалися суми недоїмки у порядку календарної черговості їх виникнення, що у свою чергу унеможливлювало їх зарахування в тому місяці, в якому їх було сплачено та що в подальшому призвело до порушення строків сплати єдиного внеску за спірний період.

У момент погашення позивачем недоїмки (її частини) в його ІКП в автоматичному режимі відбувалося нарахування фінансових санкцій з такими формулюваннями: 1) «Нараховано довідково пені ЄВ [...] з [...] по [...]» та вказувалася відповідна сума пені, яку слід застосувати до платника; 2) «Необхідна штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу [..]» та вказувалася відповідна сума штрафу, яку слід застосувати до платника.

До прийняття контролюючим органом рішень про застосування до позивача штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, суми нарахованих в автоматичному режимі фінансових санкцій надалі обліковувалися в ІКП по ККДБ 7101000 (пеня як «нарахована довідково», а штраф як «необхідний») та не переносилися в графу «недоїмка».

З огляду на це, сплачені позивачем кошти не зараховувалися в рахунок погашення згаданих сум («необхідних», проте не застосованих фінансових санкцій).

Також, відомості з інформаційної системи податкового органу підтверджують факти систематичної несвоєчасної сплати позивачем зобов`язань з єдиного внеску, а також факти нарахування в момент погашення недоїмки в автоматичному режимі сум штрафу та пені з відміткою «нараховано довідково», «необхідна штрафна санкція». Також ці відомості містять інформацію про сплату позивачем заборгованості, проте цей факт не є підставою для звільнення від штрафних санкцій.

Отже, при застосуванні до позивача штрафних санкцій та винесення відповідного рішення, контролюючий орган діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенню позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог по справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування рішення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Тітов