Справа № 240/15092/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Новоград-Волинський льонозавод" до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування припису,
Приватне акціонерне товариство "Новоград-Волинський льонозавод" звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21.05.2021 №500-ДК/0255Пр/03/01/21.
В обґрунтування позову зазначає, що про безпідставність прийняття оскаржуваного припису, оскільки позивач правомірно та на законних підстава користувався земельною ділянкою відповідно до договорів оренди земельної ділянки, укладених з Новоград-Волинською РДА та сплачував орендну плату. З вказаних підстав позивач просив скасувати оскаржуваний припис.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач подав відзив на позов, в обґрунтування якого вказує, що перевіркою виконання вимог наказу Головного управління Держгкокадастру у Житомирській області від 13.05.2021 встановлено, що позивачем використовується в господарській діяльності земельна ділянка, з об`єктами нерухомого майна у ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 на яку право оренди не зареєстроване, що свідчить про факт використання земельної ділянки загальною площею 4,6264 га під нерухомим майном без зареєстрованого права, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Крім того, право власності чи користування "на земельну ділянку під відходами по переробки льону, у ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 не зареєстроване, що свідчить про факт використання земельної ділянки площею 0,5730 га під відходами по переробки льону без зареєстрованого права, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 не приймалось, що у відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,5730 га. Отже, позов безпідставний.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою від 22.11.2021 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Наказом №330-ДК від 09.04.2021 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області затверджено План роботи управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Житомирській області на 2 квартал 2021 року.
Наказом №500-ДК від 13.05.2021 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області зобов`язано відповідних інспекторів, на виконання пункту 1.4 вищевказаного Плану роботи на 2 квартал 2021 року, здійснити державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель з регіональною особливістю на території Новоград-Волинської міської територіальної громади.
Старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області Михаловським Юрієм Дем`яновичем та державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області Горбатюком Олександром Анатолійовичем, за участю співробітника УСБУ Василюка С.В., директора Новоград-Волинського міського земельно- кадастрового бюро - Черненко В.О. У присутності представника ПАТ "Новоград-Волинський льонозавод" Білогруд В.І., старости Наталіївського старостинського округу Новоград-Волинської міської ТГ Терещука А.М.. проведена перевірка з питання виконання вимог наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 500-ДК від 13.05.2021.
За результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об"єктом земельної ділянки складено акт від 21.05.2021 №500/ДО/424/АП/09/01-21 та акт обстеження земельної ділянки від 21.05.2021 №500-ДО/143/АО/10/01/-21.
02.03.2012 розпорядженням голови районної державної адміністрації № 215 вищевказаний договір поновлено на 5 років. Про що було укладено договір оренди землі від 27.03.2012 року, зазначений договір у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України не зареєстровано. На час перевірки даний договір закінчився.
Тому, враховуючи вище вказане, на момент перевірки право власності та користування на земельну ділянку під об`єктами нерухомого майна у ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 відсутнє, що свідчить про факт використання земельної ділянки загальною площею 4,6264 га під нерухомим майном без зареєстрованого права, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) відносно ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 не приймалось, що у відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 113370 га.

Окрім того на час перевірки встановлено, що ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,5730 га із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, шляхом розміщення на даній земельній ділянці відходів по переробки льону.

Право власності чи користування "на земельну ділянку під відходами по переробки льону, у ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 не зареєстроване, що свідчить про факт використання земельної ділянки площею 0,5730 га під відходами по переробки льону без зареєстрованого права, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 не приймалось, що у відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,5730 га.

21.05.2021 відповідачем винесено припис №500-ДК/0253Пр/03/01-21, в якому викладено опис порушень встановлений перевіркою та зазначено, що керуючись статтею 144 Земельного кодексу України, статтями 5,6,10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", статтями 181 та 19 Закону України "Про охорону земель", підпунктом 251 пункту 4, пунктами 51 та 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, приписано: звільнити самовільно зайняту земельну ділянку або виготовити документи, що посвідчують право користування на дану земельну ділянку.

03.06.2021 відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення №500-ДК/0151П/07/01/-21 про притягнення до відповідальності за ст.53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та п.б ч.1 ст.211 Земельного кодексу України.

За наслідками розгляду протоколу прийнято постанову про закриття справи від 14.06.2021. Матеріали справи передано до Головного управління Національної поліції у Житомирській області, оскільки встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки, внаслідок чого заподіяно значну шкоду у розмірі 1183177,16 грн., яка у сто разів перевищує неоподатковий мінімум доходів громадян.

Позивач вважає припис протиправний, тому звернувся до суду з позовом для захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 2 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ст. 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно з ст. 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 р. №482 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.

Відповідно до п.п. 25-1 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 р. №963-IV (далі - Закон №963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до ст. 4 Закону "Про державний контроль за використанням та охороною земель" №963-IV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно із ст. 6 Закону №963-IV до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Відповідно до змісту ст. 9 Закону №963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Згідно з ст. 10 Закону №963-IV державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

- у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;

- викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;

- передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;

- звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Відповідно до зазначених норм, контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів.

Законом №963, Положенням про ГУ Держгеокадастру, встановлено право державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель складати акти перевірки чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель.

З аналізу вказаних норм випливає, що припис це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень вимог законодавства.

Спірним приписом зобов"язано позивача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку або виготовити документи, що посвідчують право користування на дану земельну ділянку.

Припис винесено за наслідками проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства та обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 , якою користується позивач.

Зокрема, за результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об"єктом земельної ділянки складено акт від 21.05.2021 №500/ДО/424/АП/09/01-21 та акт обстеження земельної ділянки від 21.05.2021 №500-ДО/143/АО/10/01/-21.

З акту слідує, що в результаті перевірки встановлено, що ПрАТ "Новоград- Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 , використовував земельну ділянку із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення державної форми власності площею 24,4118 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , шляхом розташування по периметру вищевказаної земельної ділянки бетонного паркану та об`єктів нерухомого майна (комплекс будівель льонзаводу) для використання у господарських цілях загальною площею 4,6264 га., які належать ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" (згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9534621 від 11.01.2006), на підставі договору оренди землі укладеного з Новоград-Волинською районною державною адміністрацією від 23.01.2007 року терміном на 5 років, даний договір було зареєстровано у Новоград-Волинському відділі Житомирської регіональної філії ДП "Центру ДЗК", про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.01.2007 № 0Т.

02.03.2012 розпорядженням голови районної державної адміністрації № 215 вищевказаний договір поновлено на 5 років, про що було укладено договір оренди землі від 27.03.2012 року. Зазначений договір у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України не зареєстровано. На час перевірки строк дії даного договору закінчився.

Тому, враховуючи вище вказане, на момент перевірки право власності та користування на земельну ділянку під об`єктами нерухомого майна у ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 відсутнє, що свідчить про факт використання земельної ділянки загальною площею 4,6264 га під нерухомим майном без зареєстрованого права, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) відносно ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 не приймалось, що у відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 113370 га.

Окрім того на час перевірки встановлено, що ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,5730 га із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, шляхом розміщення на даній земельній ділянці відходів по переробки льону.

Право власності чи користування "на земельну ділянку під відходами по переробки льону, у ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 не зареєстроване, що свідчить про факт використання земельної ділянки площею 0,5730 га під відходами по переробки льону без зареєстрованого права, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) ПрАТ "Новоград-Волинський льонозавод" в особі керівника ОСОБА_1 не приймалось, що у відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,5730 га.

В обґрунтування протиправності спірного припису позивач посилається на те, що у даному випадку відсутній факт самовільного зайняття земельної ділянки, оскільки він правомірно та на законних підстава користується земельною ділянкою відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного з Новоград-Волинською РДА та сплачує орендну плату.

Суд такі доводи оцінює критично, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагент га визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст.628 ЦК України регламентовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, як умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду землі" об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, відповідно до положень Цивільного та Земельного кодексу України, Законів України "Про оренду землі", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право оренди земельної ділянки підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 3 Закону № 1952-IV визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, зареєстрованих у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на земельну ділянку або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є самовільним заняттям земельної ділянки.

Потрібно також зазначити, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі №397/1142/17 дійшов висновку про те, що, виходячи з аналізу даної правової норми, використання земельної ділянки за відсутності правовстановлюючих документів є ознакою самовільного зайняття вказаної земельної ділянки.

Верховний Суд України у своїй постанові від 22.11.2010 у справі №3-27г10 вказав, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує правовстановлюючих документів, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Також, аналогічна позиція щодо самовільного зайняття земельної ділянки та розрахунку шкоди вбачається з постанови Верховного суду Касаційного господарського суду від 15.01.2019 у справі №5011-9/336-2012, де суд дійшов висновку, що самовільним зайняттям земельної ділянки, відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У даній справі встановлено, що рішенням Наталівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 27.12.2003 позивачу погоджено виготовлення технічної документації про встановлення меж земельної ділянки на території Наталівської сільської ради, на якій розташовані будівлі льонозаводу.

Районним відділом земельних ресурсів видано довідку №56 від 21.04.2006 присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів.

19.05.2006 року начальником Новоград-Волинського районного відділу земель ресурсів Тимощуком М.С. був підписаний акт про встановлення та узгодження зовнішніх меж земельних ділянок ПРАТ "Новоград-Волинський льонозавод".

Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 450 від 24.07.2006 затверджено технічну документацію по встановленню меж земельних ділянок загальною площею 29,2328 га. для надання в оренду строком на 5 років ВАТ "Новоград-Волинський льонозавод" для обслуговування виробничих приміщень.

На підставі вказаного розпорядження, між Новоград-Волинською РДА та ПРАТ "Новоград-Волинський льонозавод" укладено договір оренди землі від 23.01.2007.

Згідно договору в оренду передались наступні земельні ділянки: ділянка № НОМЕР_1 площею 4,4549 га - :01:000:0067, ділянка № НОМЕР_2 площею 24,7779 га - :01:000:0068 терміном на п`ять років. Договір укладено на 5 років.

Договір було зареєстровано у Новоград-Волинському відділі Житомирської регіональної філії ДП "ЦДЗК" за №0001 від 23.01.2007.

27.03.2012 поновлено договір оренди землі на п`ять років. У договорі зазначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 20 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Таким чином, строк дії договору оренди закінчився 27.03.2017 року.

Разом з тим, договір оренди в подальшому не був поновлений сторонами, що не заперечується позивачем.

Крім того, представник позивача не заперечував, що земельна ділянка площею 0,5730 га використовується для відходів по переробці льону.

Зазначене свідчить про те, що позивач самовільно використовує земельну ділянку після закінчення строку дії договору оренди без правовстановлюючих документів.

Також, суд звертає увагу на те, що договір оренди від 27.03.2012 не був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Посилання позивача на звернення до голови Новоград-Волинської міської об"єднаної територіальної громади Житомирської області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі з подальшою передачею в оренду суд не бере до уваги, оскільки таке клопотання подано 31.05.2021, тобто лише після винесення припису та проведення обстеження земельної ділянки.

З вказаних підстав суд вважає безпідставними посилання позивача на бездіяльність органів місцевого самоврядування в частині ненадання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок.

Докази вжиття позивачем заходів з метою приведення у відповідність права користування земельною ділянкою вимогам чинного законодавства та оформлення правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди матеріали справи не містять.

Також суд не бере до уваги доводи позивача про те, що товариство протягом усього періоду сплачувало земельний податок та орендну плату, оскільки зазначені дії не спростовують факту використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Суд відмічає, що встановлення відповідачем самовільного зайняття земельної ділянки є, зокрема, констатацією факту того, що землекористувач не володіє належними документами, вимога щодо яких передбачена чинним законодавством, а також не залежить від добросовісності чи недобросовісності дій суб`єкта щодо використання цієї земельної ділянки, зокрема, у зв`язку з не оформленням її у встановленому порядку.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10.11.2020 у справі №818/1000/17.

У постанові від 20.02.2020 у справі №1940/1655/18 Верховний Суд у схожих правовідносинах сформував наступний правовий висновок: "…, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на земельну ділянку або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є самовільним заняттям земельної ділянки".

Позивач не надав суду доказів того, що він отримав від компетентних органів відповідне рішення про передачу у власність або надання у користування (оренду) вказаних земельних ділянок, та не надано доказів того, що позивач здійснив реєстрацію права користування чи правочинів щодо земельних ділянок, що надавали б йому право на зайняття цієї земельної ділянки.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд вважає, що в ході розгляду справи підтверджено факт самовільного зайняття позивачем земельної ділянки та використання такої без правовстановлюючих документів. Зазначені обставини позивачем не спростовано.

Крім того, суд відмічає, що факт укладення договорів оренди земельної ділянки, за умови відсутності доказів щодо правомірності користування земельними ділянками (майнові права на які нібито набував позивач згідно з зазначеними договорами), не може свідчити про правомірність набуття позивачем прав на них та, відповідно, не унеможливлює прийняття уповноваженим органом у межах, передбачених чинним законодавством, відповідних заходів реагування, приписів, санкцій, спрямованих на усунення порушення земельного законодавства.

Щодо доводів позивача про недотримання відповідачем при призначенні перевірки вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності".

Так, статтею 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" №877-V визначено, що його дія поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно - правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Вказаним Законом №877-V визначено чіткий перелік відносин, на які поширюється його дія. До вказаного переліку не входять відносини, що виникають під час здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Таким чином, особливості та обмеження перевірок визначені у вказаному Законі №877-V не відносяться до здійснення Держгеокадастром та його територіальними органами перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель.

Враховуючи те, що норми Закону №877-V стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель, на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону №963-IV.

Крім того, самим наказом передбачено здійснити захід державного контролю відповідно до вимог Земельного кодексу України, Законів України "Про державний контроль за використанням га охороною земель", "Про охорону земель", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області та на виконання вимог плану роботи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що об`єктом перевірки в спірних правовідносинах є земельна ділянка, а не господарська діяльність позивача, що входить до сфери регулювання Закону України від 19.06.2003 №963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель", тому доводи позивача з даного приводу безпідставні.

За вказаних обставин безпідставними є доводи позивача про порушення порядку призначення перевірки та неповідомлення про її проведення.

Інші доводи позивача не спростовують суті встановленого порушення.

Відтак, суд встановив, що відповідачем не було порушено порядок проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства та правомірно складено припис про усунення виявлених порушень.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлення судом факту користування позивачем спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, вимоги припису є обґрунтованими.

Відповідно до статті 10 Закону № 963-IV до повноважень державного інспектора віднесено, зокрема, надання обов`язкових для виконання вказівок (приписів) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1статті 4 КАС України).

Відтак, припис - це обов`язкова для виконання письмова вимога уповноваженого органу щодо усунення порушень вимог законодавства. Заходи в приписі, спрямовані на усунення порушень вимог закону, а відтак, мають бути чітко сформульовані та конкретизовані.

З огляду на правову природу припису, такий породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, а відтак, наділений ознаками правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документу, в якому вона міститься) і як такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом. При цьому "законність" припису передбачає його обґрунтованість

У даній справі зміст спірного припису, який є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов`язки для позивача, полягає в тому, щоб "усунути порушення земельного законодавства у 30 денний термін з дня отримання припису", встановлені уповноваженою особою. Додатково про обов`язковий характер даного припису свідчить застереження в ньому про те, що його невиконання є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

При ухваленні рішення у справі судом враховано правову позицію Верховного Суду у справі №140/1612/19 від 28.07.2021.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Частинами 1-2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем, як суб"єктом владних повноважень доведено суду правомірність оскаржуваного приписку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 242, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Новоград-Волинський льонозавод" (вул.Заводська,1, с.Наталівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11742, ) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка, 45, м.Житомир, 10002, ) про визнання протиправним та скасування припису, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос