Справа № 200/5659/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року справа №200/5659/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участі представника позивача Брацила Р.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року (повне судове рішення складено 02 липня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/5659/21 (суддя в І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Сарай» про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі Відділення) звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Сарай» (далі ТОВ «Караван-Сарай») про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 849 755 грн. 41 коп. та пені в розмірі 3568 грн. 95 коп.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що в порушення ст. 18, 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-XII) відповідач, який має середньооблікову чисельність штатних працівників 408 осіб, не забезпечив у 2020 році виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Вказав, що невиконання відповідачем зазначеного нормативу є підставою для стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць в судовому порядку, тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги фактично зазначені доводи, аналогічні висловленим у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Караван-Сарай», , юридична адреса: 84306, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 1-А, є юридичною особою, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Згідно звіту Відділення про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік за формою № 10-ПОІ середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складала 408 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 9 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-XII складала 16 осіб (а.с.6).

Відповідно до розрахунку суми адміністративно господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році середньорічна заробітна плата штатного працівника, який працює у відповідача складала 121393 грн. 63 коп., за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів нарахована сума адміністративно-господарських санкцій в розмірі 849 755 грн. 41 коп. (а.с.7).

Як встановлено судами та підтверджене матеріалами справи, протягом 2020 року ТОВ «Караван-Сарай» надавало до Краматорського міського центру зайнятості звіти про наявність вакантних робочих місць для інвалідів (а.с.28-124).

Згідно листа Краматорського міського центру зайнятості від 02.04.2021 № 01-14/915 Відділення повідомлене, що ТОВ «Караван-Сарай» протягом 2020 року до центру зайнятості щомісяця надавались звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» про наявність вакансій за посадами, на які можливо працевлаштування інвалідів. Протягом 2020 року на заявлені підприємством вакансії для інвалідів було направлено 19 осіб з інвалідністю, одну з яких була працевлаштовано. Відмов у працевлаштуванні з боку підприємства не було. Інформації щодо запропонованих роботодавцем умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю та заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю не було (а.с.12).

Листом від 17.06.2021 № 01-14/1482 Краматорський міський центр зайнятості просив не враховувати в роботі свій лист від 02.04.2021 № 01-14/915 та вважати його недійсним, надав уточнену інформацію (а.с.149).

Відповідно до листа Краматорського міського центру зайнятості від 17.06.2021 року № 01-14/1474 Відділення повідомлене, що ТОВ «Караван-Сарай» протягом 2020 року надавало звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» про наявність вакансій за посадами, на які можливо працевлаштування інвалідів. Протягом 2020 року на заявлені підприємством вакансії для інвалідів було направлено 28 осіб з інвалідністю. При співбедісі осіб з роботодавцем було з`ясовано, що подані вакансії не неслу повну інформацію про обсяг робіт та навантаження на працівника відповідно до посадових обов`язків заявлених посад. Наприклад, для агента торгівельного необхідно мати власне авто та водійські права. Комірнику необхідно знати спеціалізовані програми та не мати протипоказань щодо важкої фізичної праці. У експедитора передбачаються вантажні роботи та фізичне навантаження. Безпідставних відмов у працевлаштуванні осіб з інвалідністю зі сторони роботодавця не було. Роботодавцю наполегливо рекомендовано при поданні звіту за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» більш детально зазначити вимоги до кандидатів на посади, особливо з урахуванням посадових обов`язків за кожною вакансією. Інформації щодо запропонованих роботодавцем умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю та заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю не було (а.с.150).

Листом від 23.06.2021 № 01-14/1509 Краматорський міський центр зайнятості просив не враховувати в роботі свій лист від 17.06.2021 № 01-14/1482 та вважати його недійсним, надав уточнену інформацію (а.с.159).

Згідно листа Краматорського міського центру зайнятості від 23.06.2021 № 01-14/1509 Відділення повідомлене, що ТОВ «Караван-Сарай» протягом 2020 року надавало звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» про наявність вакансій за посадами, на які можливо працевлаштування інвалідів. Протягом 2020 року на заявлені підприємством вакансії для інвалідів було направлено 28 осіб з інвалідністю, з них: одна особа була працевлаштована, 3 особи відмовились від працевлаштування, 24 особам було відмовлено у працевлашутванні роботодавцем. Інформації щодо запропонованих роботодавцем умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю не було. Інформації щодо наявності заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю не надходило (а.с.150).

Між сторонами не має розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Таким чином, позивач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі, у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 затверджена Форма звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця.

Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону № 875-XII.

Нормами законодавства, які регулюють спірні взаємовідносини вбачається, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього, а саме: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Судами встановлено, що відповідач протягом 2020 року регулярно інформував державну службу зайнятості за місцем реєстрації про наявні вільні робочі місця і вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів, що підтверджується копіями звітності за формою № 3-ПН про наявність вакансій та в матеріалах справи відсутні докази безпідставної відмови інвалідам, які зверталися до відповідача з метою працевлаштування.

При цьому колегія суддів не може взяти до уваги посилання представника позивача на лист Краматорського міського центру зайнятості від 17.06.2021 № 01-14/1482, оскільки останній просив не враховувати його в роботі та вважати його недійсним (лист від 23.06.2021 № 01-14/1509), надав уточнену інформацію (а.с.159).

Враховуючи встановлені судами обставини справи, відповідачем не допущені наведені порушення, тому відсутні підстави для сплати адміністративно-господарських санкцій.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем виконані вимоги Закону № 875-XII щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надані, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідна правова позиція викладена у рішеннях Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі № 807/612/16, від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 11.09.2018 у справі № 812/1127/18, від 19.12.2018 у справі № 812/1140/18, від 23.07.2019 у справі № 820/2204/16, від 31.07.2019 у справі № 812/1164/18, від 15 липня 2020 року у справі № 640/10548/19, від 20.03.2018 у справі № 802/707/17-а, від 31.01.2020 у справі № 823/763/17, від 24.02.2020 у справі № 820/2132/17, від 29.04.2020 у справі № 807/557/17.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи було спростовано відповідачем.

При цьому колегія суддів зауважує, що обов`язок доведення обгрунтованості позову в справах адміністративної юрисдикції покладений саме на суб`єкта владних повноважень. Отже, саме Відділення Фонду в цій справі мало надати докази наявності вини відповідача у непрацевлаштуванні інвалідів, в тому числі, фактів безпідставної відмови у прийнятті на роботу, створення підприємством необгрунтованих бар`єрів для працевлаштування інвалідів. Однак, в матеріалах справи відсутні докази цьому. Лист Центру зайнятості від 23.06.2021 № 01-14/1510 також не містить посилань та доказів встановлених фактів необгрунтованої відмови відповідачем в прийнятті інвалідів на роботу.

Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем спростовані доводи позивача про створення (і надіслання відповідної інформації до центру заянятості) меншої кількості робочих місць, ніж визначено нормативом: позивачем не враховано працевлаштовану кількість осіб з інвалідністю.

Відповідно до статті 11, частини 1 статті 71 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, зважаючи на те, що доводи позивача стосовно наявності у відповідача обов`язку сплачувати адміністративно-господарські санкції та пеню у визначеному позивачем розмірі не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року в справі № 200/5659/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 22 грудня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук