Справа № 300/2390/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2390/21 пров. № А/857/19709/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Григорук О.Б.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 50 від 05 березня 2021 року; зобов`язати здійснити нарахування та виплату пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 26 лютого 2021 року з дня звернення до відповідача за переведенням на даний вид пенсії.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку із наявністю права на призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про державну службу» звернулась до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу». Вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовлено їй у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Звертає увагу на наявність стажу державної служби понад 23 роки, що є більше необхідних 20 років.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в переведенні з одного виду пенсії на інший № 50 від 05 березня 2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та здійснити з 26 лютого 2021 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ з 26 лютого 2021 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працювала на роботах, віднесених до категорій посад державних службовців у період з 18 листопада 1993 року по 19 грудня 2014 року, отже, на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року позивач мала не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незважаючи на те, що стаж роботи з 20 грудня 2014 року по 25 березня 2019 року не підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Таке право виникло в позивача з дати звернення з заявою від 26 лютого 2021 року про перехід на таку пенсію відповідно до положень ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2001 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що 01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», згідно зі статтею 90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що оскільки період з 20 грудня 2014 року по 31 березня 2019 року судом не зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ до 04 липня 2001 року, то у позивача відсутній необхідний стаж для призначення вказаної пенсії. Крім того, звертає увагу, що на момент прийняття Закону № 889 01 травня 2016 року позивач не займала посаду державного службовця, оскільки з 20 грудня 2014 року по 31 березня 2019 року працювала в органах місцевого самоврядування, а тому право на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у позивача відсутнє.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад органів місцевого самоврядування до відповідних категорій посад» від 04 червня 2008 року № 794-р передбачено, що посаду головного бухгалтера виконавчого органу сільської, селищної, міської (міста районного значення) ради віднесено до сьомої категорії посад органів місцевого самоврядування. Таким чином, період роботи позивача з 20 грудня 2014 року по 25 березня 2019 року на посаді головного бухгалтера Підмихайлівської сільської ради Калуського району зараховується до стажу державної служби. Вказує на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, оскільки пенсійним органом прийнято незаконне рішення про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно Закону України «Про державну службу» № 50 від 05 березня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15 травня 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працювала на роботах, віднесених до категорій посад державних службовців у періоди:

з 18 листопада 1993 року по 30 березня 1994 року на посаді провідний контролер-ревізор контрольно-ревізійного відділу у Калуському районі;

з 01 квітня 1994 року по 21 січня 1998 року головний контролер-ревізор контрольно-ревізійного відділу у Калуському районі;

з 21 січня 1998 року по 25 жовтня 2000 року начальник групи ревізій та перевірок установ та організацій, які фінансуються з бюджету Калуського районного регіонального контрольно-ревізійного відділу;

з 25 квітня 2002 року по 30 червня 2002 року начальник відділу обліку та звітності - головний бухгалтер Управління праці та соціального захисту населення Калуської РДА;

з 01 липня 2002 року по 25 березня 2007 року начальник відділу бухгалтерського обліку та автоматизованої обробки інформації - головний бухгалтер Управління праці та соціального захисту населення Калуської РДА;

з 26 березня 2007 року по 28 лютого 2013 року начальник відділу бухгалтерського обліку - головний бухгалтер Управління праці та соціального захисту населення Калуської РДА;

з 01 березня 2013 року по 19 грудня 2014 року начальник відділу бухгалтерського обліку - головний бухгалтер Управління соціального захисту населення Калуської РДА(а.с.9-12)

Крім цього, в період з 20 грудня 2014 року по 25 березня 2019 року позивач працювала на посаді головний бухгалтер Підмихайлівської сільської ради (з 22 січня 2019 року Підмихайлівська сільська рада реорганізована шляхом приєднання до Новицької сільської ради об`єднаної територіальної громади) (а.с.12, 13).

26 лютого 2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» (а.с.17).

05 березня 2021 року за результатами розгляду вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській прийняло рішення № 50 про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно Закону України «Про державну службу». У рішенні зазначено, що згідно записів трудової книжки позивач працювала на посаді, яка відноситься до категорій посад органів місцевого самоврядування, а саме: з 20 грудня 2014 року по 31 березня 2019 року головний бухгалтер Підмихайлівської сільської ради (з 22 січня 2019 року Підмихайлівська сільська рада реорганізована шляхом приєднання до Новицької сільської ради об`єднаної територіальної громади). Вказано, що час роботи в органах місцевого самоврядування не включається до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ до 04 липня 2001 року (дати набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»). До вказаної дати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 239 від 18 квітня 1994 року, посади працівників місцевих рад народних депутатів та їхніх виконавчих комітетів було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєно їм ранги державних службовців. З огляду на зазначене, період роботи з 20 грудня 2014 року по 31 березня 2019 року не враховується, оскільки вказана посада є посадою органів місцевого самоврядування. Отже право на переведення позивача на пенсію згідно Закону № 889-VІІІ відсутнє, оскільки позивач станом на 01 травня 2016 року не обіймала посаду державного службовця (а.с.18-19).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте вважає, що мотиви прийнятого рішення є помилковими, з наступних підстав.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, визначаються Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року, який набрав чинності 01 травня 2016 року.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Починаючи з 28 грудня 1993 року (дати набрання чинності Законом України № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року) і до 01 травня 2016 року (дати набрання чинності Закону № 889-VІІІ), визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулювалося Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.

Умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, передбачені розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VІІІ.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктом 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889 передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Колегія суддів зазначає, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Згідно із частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-III (далі Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

В статті 2 Закону № 2493-III визначено поняття посадової особи місцевого самоврядування. Так, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з статтею 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону № 2493-III (в редакції станом на 01 травня 2016 року) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25 березня 2016 року, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі Порядок № 283).

Із матеріалів справи слідує, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач у період з 20 грудня 2014 року по 25 березня 2019 року працювала на посаді головний бухгалтер Підмихайлівської сільської ради (з 22 січня 2019 року Підмихайлівська сільська рада реорганізована шляхом приєднання до Новицької сільської ради об`єднаної територіальної громади) (а.с.12-13).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що посада головний бухгалтер сільської ради відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пункту 2 Порядку № 283 не входить до переліку посад, робота на яких зараховується до стажу державної служби, з огляду на наступне.

Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено класифікацію посад в органах місцевого самоврядування 7 категорій посад. Віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування.

Посада головного бухгалтера сільської ради у вищезазначеній статті не віднесена до жодної із категорій посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах: в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад органів місцевого самоврядування до відповідних категорій посад» від 04 червня 2008 року № 794-р (далі Розпорядження № 794-р) віднесено посаду головного бухгалтера виконавчого органу сільської, селищної, міської (міста районного значення) ради до сьомої категорії посад органів місцевого самоврядування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що період роботи позивача з 20 грудня 2014 року по 25 березня 2019 року на посаді головного бухгалтера Підмихайлівської сільської ради підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Як зазначено вище, для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 слідує, що позивач працювала на роботах, віднесених до категорій посад державних службовців у періоди з 18 листопада 1993 року по 25 жовтня 2000 року, з 25 квітня 2002 року по 19 грудня 2014 року, з 20 грудня 2014 року по 25 березня 2019 року, що разом складає 23 років 10 місяців і 9 дні, і, зокрема, станом на 01 травня 2016 року 20 років 11 місяців 15 днів (а.с.9-12).

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково не врахував, що згідно із записами трудової книжки у період з 26 жовтня 2000 року по 24 квітня 2002 року позивач не працювала, зокрема, з 03 червня 2001 року по 27 лютого 2002 року отримувала допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Отже, на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ позивач займала посаду державної служби та мала не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з пунктом 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

Оскільки, позивач із заявою про переведення на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року звернулась до пенсійного органу 26 лютого 2021 року, нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 26 лютого 2021 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з 26 лютого 2021 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак не надав належної оцінки вказаним у мотивувальній частині постанови апеляційного суду обставинам, а тому оскаржуване рішення суду слід змінити у частині мотивів задоволення позовних вимог, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі № 300/2390/21 змінити в частині мотивів задоволення позову ОСОБА_1 .

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.