Справа № 200/18080/21
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

20 грудня 2021 р. Справа №200/18080/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

суддя Донецького окружного адміністративного суду Голубова Л.Б., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Волноваської районної ради про визнання незаконним та скасування рішення від 03.09.2018 року № 7/23-644 в частині, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Волноваської районної ради про визнання незаконним та скасування п. 7.1 Статуту комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» (нова редакція) прийнятий рішенням Волноваської районної ради від 03.09.2018 року № 7/23-644, яким начальник відділу культури і туризму Волноваської районної державної адміністрації призначає та звільняє з посади директора музею своїм наказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не відповідає вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем до позовної заяви не надано платіжне доручення про сплату судового збору відповідно до норм Закону України «Про судовий збір».

Разом з позовною заявою подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі. Клопотання обґрунтоване тим, що позивач не має змоги сплатити судовий збір. Зазначає, що має на вихованні малолітню дитину та отримує мінімальну зарплату.

Розглянувши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат або звільнити від їх оплати повністю або частково.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що підставою для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору, відстрочення або розстрочення його сплати є знаходження сторони у тяжкому майновому стані, який не дає можливості сплатити судовий збір. Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість сплати судового збору, покладається на сторону, яка звертається з позовною заявою. Відповідна позовна заява розглядається судом виходячи з наведених у ній обставин, підтверджених належними доказами. Разом з тим, матеріали позовною заяви та додатки не містять обставин і відповідних доказів щодо майнового стану позивача чи інших підстав для відстрочення сплати судового збору. Позивач зазначаючи про відсутність доходів, з яких може бути сплачений судовий збір не надає належного доказу на підтвердження таких обставин.

Підставою для вчинення судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві, яка подається до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна довести ті обставини і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов`язок щодо відстрочення сплати судового збору, при цьому, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Загальні засади щодо відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати наділяють суд правом а не обов`язком. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних доказів та обставин справи, що впливають на задоволення клопотання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом яких рішення про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд може прийняти лише у випадку, якщо при дослідженні доказів та встановленні інших обставин справи, дійде висновку про можливість задоволення відповідного клопотання.

Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору, виходячи з вимог статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.

Доказів на підтвердження відсутності коштів у позивача до позовної заяви не долучено, а саме лише посилання позивача на складне фінансове становище не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становить 2270 гривень.

У зв`язку з чим, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 908,00 гривень за подачу позову немайнового характеру до Донецького окружного адміністративного суду за наступними реквізитами: отримувач коштів Донецьке ГУК/Слов`янська МТГ/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 37967785; банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.); код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача (ІВАN): UA 4005658; код класифікації доходів бюджету 22030101. Призначення платежу: «Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Донецький окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа)» та надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Вимоги до письмових доказів встановлені ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Крім того, суд зазначає, що на сьогодні також діє Національний стандарт України «…Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затверджений наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 року № 55. Його положення поширюються на всі без винятку органи державної влади, місцевого самоврядування, а також на підприємства, установи, організації всіх форм власності (п. 1.1). Стандарт також містить вимоги до відмітки про засвідчення копій документів (п. 5.27).

Підсумовуючи положення цих нормативних документів, можна зробити висновок, що під час оформлення копій мають бути дотримані наступні основні правила.

По-перше, до суду можуть бути надані копії лише тих документів, оригінали яких знаходяться у сторони. Посилання на те, що оригінал знаходиться у розпорядженні позивача, є обов`язковим.

По-друге, відмітка має містити наступні реквізити: слова «Згідно з оригіналом», найменування посади (за наявності), особистий підпис, прізвище та ініціали особи, яка засвідчила справжність копії, дата засвідчення.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем не надано належним чином засвідчених копій наступних документів, а саме: копій усіх сторінок паспорта громадянина України, РНОКПП (ІНН) виданих на ім`я ОСОБА_1 .

Частиною 7 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до позовної заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього.

Позивачем не надано оскаржуване рішення Волноваської районної ради від 03.09.2018 року № 7/23-644, що свідчить про порушення вимог ч. 7 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Судом встановлено, що позивачем в позовній заяві викладено клопотання про поновлення строку звернення до суду та визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, яке обґрунтоване тим, що позивач дізнався про рішення Волноваської районної ради від 03.09.2018 року № 7/23-644, яким начальник відділу культури і туризму Волноваської районної державної адміністрації призначає та звільняє з посади директора музею своїм наказом з рішення Донецького оружного адміністративного суду від 02.10.2021 року у справі № 200/11416/20-а під час приєднання ОСОБА_1 до апеляційної скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року у справі № 200/10929/20-а.

Розглянувши зазначене клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає. що позивач займав посаду директора комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» до 19.09.2019 року, тому повинен був бути обізнаний про прийняття рішення Волноваською районною радою від 03.09.2018 року № 7/23-644, яким затверджено Статут комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» (нова редакція).

Зазначаючи в позовній заяві в якості поважності пропуску строку звернення з цим позовом до суду, що про оскаржене рішення ради дізналась при приєднанні до апеляційної скарги від 02.10.2021 року, суд не приймає до уваги, оскільки, вважає, що за посадовими обов`язками директор комунального закладу має доступ та повинен мати екземпляр статуту закладу який очолює.

Таким чином, суд вважає, що після прийняття рішення Волноваською районною радою від 03.09.2018 року № 7/23-644, яким затверджено Статут комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» (нова редакція) Статут надсилався до відмова та використання в роботі на адресу комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей», де директором була ОСОБА_1 .

Більш того, судом встановлено, що в мотивувальній частині рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01.04.2020 року у справі № 221/8810/19 зазначено про оскаржуване рішення Волноваської районної ради від 03.09.2018 року № 7/23-644, яким затверджено Статут комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» (нова редакція). Отже, наявний доказ, який свідчить про те, що ОСОБА_1 станом на кінець квітня 2020 року знала про існування оскаржуваного рішення.

В мотивувальній частині рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01.04.2020 року у справі № 221/8810/19 зазначено - «Рішенням Волноваської районної ради № 7/23-644 від 03.09.2018 року «Про внесення змін та доповнень до «Статуту Волноваського районного краєзнавчого музею» змінено повне найменування Музею з Волноваський районний краєзнавчий музей на комунальний заклад Волноваський районний краєзнавчий музей». Відповідно розділу І Статуту комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей», затвердженого рішенням Волноваської районної ради № 7/23-644 від 03.09.2018 року (далі Статут»), Волноваський районний краєзнавчий музей є комунальним закладом культури, який є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста, що знаходяться в управлінні Волноваської районної ради. Згідно з розділом VII Статуту управління музеєм здійснює директор на принципах одноосібності, який призначається на посаду наказом начальника відділу культури і туризму Волноваської РДА шляхом укладення з ним контракту на п`ять років за результатами конкурсу. Директор призначається і звільняється з посади за наказом начальника відділу культури і туризму Волноваської РДА.».

Таким чином, ОСОБА_1 станом на кінець квітня 2020 року знала про існування рішення Волноваською районною радою від 03.09.2018 року № 7/23-644.

Суд наголошує, що позовну заяву подано до суду 07.12.2021 року, тобто з грубим порушенням строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Як вказала Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року № 340/1019/19).

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивачем не надано суду доказів того, що вона не мала об`єктивної можливості з вересня 2018 року або з квітня 2020 року вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено затвердження Статуту комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» та на підставі яких нормативно-правових актів був затверджений зазначений Статут.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що підстави, вказані позивачем у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, згідно яких позивач вперше дізнався про порушення своїх прав у жовтні 2021 року, коли була приєднана до апеляційної скарги на переконання суду, є неповажними.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно із частиною першою статті 123 КАС України, якою передбачені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, ОСОБА_1 необхідно вказати інші підстави для поновлення строку в обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Крім того, суд вважає за необхідне повідомити ОСОБА_1 про статтю 45 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 даної статті учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства.

Згідно ч. 3 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до ч. 4 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи вищевикладене, позовна заява подана позивачем без дотримання вимог ч. 3, 4, 6, 7 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає залишенню без руху.

У зв`язку з чим, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання: 1) доказів сплати судового збору у розмірі 908,00 гривень; 2) належним чином засвідчених копій документів: копій усіх сторінок паспорта громадянина України, РНОКПП (ІНН) виданих на ім`я ОСОБА_1 ; 3) рішення Волноваської районної ради від 03.09.2018 року № 7/23-644 «Про внесення змін та доповнень до «Статуту Волноваського районного краєзнавчого музею»; 4) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Також слід роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у встановлений строк, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява буде повернута позивачеві.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 133, 161, 169, 248, 256, 293, 294, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними підстави, вказані у клопотанні про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Волноваської районної ради про визнання незаконним та скасування рішення від 03.09.2018 року № 7/23-644 в частині залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання: 1) доказів сплати судового збору у розмірі 908,00 гривень; 2) належним чином засвідчених копій документів: копій усіх сторінок паспорта громадянина України, РНОКПП (ІНН) виданих на ім`я ОСОБА_1 ; 3) рішення Волноваської районної ради від 03.09.2018 року № 7/23-644 «Про внесення змін та доповнень до «Статуту Волноваського районного краєзнавчого музею»; 4) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку, роз`яснивши при цьому позивачеві, що у разі не усунення недоліків позовна заява буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Л.Б. Голубова