Справа № 280/8925/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
22 грудня 2021 року Справа № 280/8925/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд

- визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки про заробітну плату в період роботи у військовій частині з 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року, наданої центральним архівом МО РФ за № 8/65711 від 15 травня 2018 року з включенням до складу заробітної плати частини заробітної плати, виплаченої в рублях та іноземній валюті, протиправними;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до вимог статті 41 закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування, пунктів 124, 129 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590, відповідно до архівної довідки центрального архіву Міністерства Оборони Російської Федерації за № 8/65711 від 15 травня 2018 року, зі включенням до складу заробітної плати, з якої нараховується пенсія, частини заробітної плати, виплаченої у рублях та іноземній валюті, відповідно до курсу німецької марки , вказаного в довідці, виданій Національним Банком України від 08 серпня 2021 року № 31-0005/61794, за період, починаючи з 26 листопада 2020 року.

Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він перебуває на обліку в УПФ України в Запорізькій області та з 26 листопада 2020 року отримую пенсію за віком в мінімальному розмірі відповідно ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Вказує, що з 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року позивач проходив службу у військовій частині Польова пошта № НОМЕР_2 на посаді командира тренажеру інструктора протитанкової батареї, старшина гаубічної сам.- арт. Батареї АДН, в військовому званні «Прапорщик», що підтверджується копією військового квитка виданого на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , копією трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_1 13 липня 1978 року серії НОМЕР_4 та архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації № 8/65711 від 15 травня 2018 року. Зазначає, що Пенсійним фондом України період з 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року зараховано до страхового стажу позивача. Вказує що, при первісному зверненні (26 листопада 2020 року) до пенсійного фонду для призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії за віком надав оригінал архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації № 8/65711 від 15 травня 2018 року з відображенням розміру його заробітної плати, яку нараховано та сплачено в рублях та німецьких марках. Оскільки, військова частина № НОМЕР_5 знаходилася на території Німеччини, радянські рублі конвертували в марки та виплачували позивачу для прожиття. Отже, під час проходження військової служби позивач отримував заробітну плату в радянських рублях та іноземній валюті (німецьких марках). ОСОБА_1 виявив бажання на обрахування пенсії згідно його заробітної плати за вересень 1983 року по вересень 1988 року, відображеної в архівній довідці «Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації» № № 8/65711 від 15 травня 2018 року, що відповідає частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, зазначає, що позивачу відмовлено оскільки вищезазначена довідка підлягає перевірці і тому пенсійний фонд повинен був здійснити запит до Російської Федерації. Листом за №11560-8978/М-02/8-0800/21 (відповідь на заяву позивача від 25 серпня 2021 року) відповідачем відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку призначеної пенсії згідно до заробітної плати позивача за період 1983-1988 роки, оскільки відповідь на запит направлений пенсійним фондом (лютий та липень 2021 рік) до Російської Федерації до пенсійного фонду не надійшов. На думку позивача твердження відповідача про неможливість врахувати при перерахунку пенсії ОСОБА_1 відомості про заробітну плату, згідно до архівної довідки «Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації» № 8/65711 від 15 травня 2018 року через неможливість перевірити довідку є необґрунтованими, оскільки неможливість здійснення пенсійними органами, до яких направлено відповідачем запит, перевірки відомостей довідки не може свідчити про відсутність в позивача права на отримання пенсії із врахуванням відомостей цієї довідки про його доходи. ОСОБА_1 вважає, що йому протиправно при нарахуванні розміру пенсії за віком не враховано відомостей про доходи за період військової служби, які наведені в архівній довідці «Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації» № 8/65711 від 15 травня 2018 року. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№59567 від 19 жовтня 2021 року), відповідно до якого зазначено, що правове регулювання зазначених правовідносин здійснюється з врахуванням міжнародних договорів. Вказує, що згідно пункту 3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі мовою оригіналу) «…исчисление пенсий производится из заработка (дохода) за периоды работы, которые засчитываются в трудовой стаж. В случае, если в государствах-участниках Соглашения введена национальная валюта, размер заработка (дохода) определяется исходя из официально установленного курса к моменту назначения пенсии...». Відповідач зазначає, що позивач просить здійснити перерахунок пенсії відповідно до архівної довідки центрального архіву Міністерства Оборони Російської Федерації № 8/65711 від 15 травня 2018 року. В зазначеній довідці окрім грошового утримання в рублях та копійках зазначено також в іноземній валюті (марках ГДР). З комплексного аналізу наведених норм відповідач дійшов висновків, що: марки ГДР не можуть бути національною валютою в контексті Угоди від 13 березня 1992 року; Україна не укладала жодних угод з питань пенсійного забезпечення з країною, яка б мала національну валюту «марки ГДР»; у листі Національного Банку України зазначено курс марки ФРН, а в довідці зазначено марка ГДР; Головним управлінням двічі направлявся запит щодо перевірки достовірності вищезазначеної довідки; окрім цього, в довідці мають місце написання прізвища, що не збігаються з паспортними даними позивача (написання прізвища « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 »). На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив (вх.№61491 від 26 жовтня 2021 року), у якому ОСОБА_1 заперечує проти доводів відповідача з підстав, аналогічних викладеним у позові, та зазначає, що головною умовою врахування заробітку для призначення (перерахування) пенсії є відрахування страхових внесків із цих сум. Аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що під час перерахунку пенсії, її розмір визначається виходячи із всієї заробітної платні, з якої сплачувалися внески до страхових фондів. Пунктом 42 розділу 2 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету з питань праці і заробітної плати Ради Міністрів СРСР від 25 грудня 1974 року №365, вказано, що на соціальне страхування працівників закладів СРСР за кордоном, що направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу за місцем на штатні посади із складу членів сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, що встановлюються урядом СРСР від сум заробітної плати, що сплачується вказаним працівником в радянській та іноземній валютах. Отже, відрахування внесків на державне соціальне страхування проводилось від всієї суми нарахованої заробітної плати незалежно від того, в якій валюті вона була виплачена робітникові. Отже позивач вважає, що підстав для відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Федеральної державної казенної установи "Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації" № 8/65711 від 15 травня 2018 року з урахуванням виплат проведених в рублях, іноземній валюті (марках НДР), з урахуванням довідки Національного банку України від 08 липня 2021 року № 31-0005/61794 про курси валют - у відповідача відсутні. Просить задовольнити позов.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 26 листопада 2020 року отримує пенсію за віком в мінімальному розмірі відповідно ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 25 серпня 2021 року про перерахунок пенсії з 25 листопада 2020 року на підставі архівної довідки центрального архіву Міністерства Оборони Російської Федерації за № 8/65711 від 15 травня 2018 року.

Згідно вказаної архівної довідки заробітна плата ОСОБА_1 у період з вересня 1983 року по вересень 1988 року (включно) нараховувалась та сплачувалась в рублях та німецьких марках.

Відповідач листом від 25 серпня 2021 року №11560-8978/М-02/8-0800/21 повідомив, що на день розгляду звернення відповідь від Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» щодо підтвердження даних про заробітну плату і факту видачі довідки не надійшла. Повернутися до питання розгляду запитуваного перерахунку пенсії можливо після надходження відповіді та відповідного підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

ОСОБА_1 не погодившись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернувся до суду з адміністративним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2 частини першої статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"№ 1058-IV передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір) - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону № 1788-ХІІ і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Частиною першою статті 66 Закону № 1788-ХІІ (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до заробітку для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

За правилами статті 72 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а саме: обчислюється з розрахунку середньомісячного заробітку працівників відповідної професії та кваліфікації в Україні на час призначення пенсії (за даними відповідної профспілки), а за умови сплати повністю необхідної суми страхових внесків до ПФУ - на загальних підставах.

Суд не приймає посилання відповідача на відсутність відповіді від Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» щодо підтвердження даних про заробітну плату і факту видачі довідки в якості обґрунтування відмови здійснити перерахунок на підставі вказаної архівної довідки, оскільки неможливість здійснення органами РФ, до яких направлено відповідачем запит, перевірки відомостей довідки не може свідчити про відсутність у позивача права на отримання пенсії із врахуванням відомостей цієї довідки про його доходи. Суд звертає увагу, що не надання відповіді на запит не може нівелювати відомості, вказані у довідці про заробітну плату від 15 травня 2018 року № 8/65711, оформленій належним чином та не позбавляє особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням вказаного періоду трудової діяльності.

Разом з тим суд звертає увагу на наступне.

За приписами пункту 129 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590, яке діяло під час роботи позивача за кордоном, для обчислення пенсій передбачалися такі правила:

при визначені середньомісячного заробітку (пункти 121 - 126) робітників і службовців, які працювали в установах СРСР за кордоном або в міжнародних організаціях і схемою оплати праці яких передбачаються мінімальні та максимальні оклади в радянській валюті, враховується 200 відсотків максимального окладу за займаною посадою (з встановленими надбавками) в радянській валюті. При цьому та частина заробітної плати, яка виплачується в іноземній валюті, не враховується.

При визначені середньомісячного заробітку (пункти 121 - 126) інших робітників і службовців, направлених з СРСР на роботу за кордон, пенсії обчислювалися із розрахунку 100 відсотків заробітної плати, яку вони отримували до направлення за кордон, а непрацюючим до направлення за кордон -100 відсотків окладу, встановленого в СРСР за посадою, займаною за кордоном, або за іншою аналогічною посадою.

Пунктом 124 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590, було встановлено, що в заробіток для нарахування пенсії включаються усі види заробітної плати, на які відповідно до діючих правил нараховуються страхові внески. У разі, коли страхові внески нараховуються на умовні суми заробітку, в середній заробіток для нарахування пенсії включаються ці умовні суми.

На підставі системного аналізу вищезазначених норм права суд дійшов висновку, що законодавством України, зокрема Законом № 1788-ХІІ, не передбачено обчислення розміру пенсії особам, які працювали за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, із заробітку із врахуванням частини заробітної плати отриманої в іноземній валюті.

Крім того, Положенням, чинним на час роботи позивача за кордоном і його зверненням до управління ПФУ за призначенням пенсії, було врегульовано порядок призначення та виплати пенсії і не передбачено право особи, яка працювала за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, обчислення розміру пенсій із заробітку з урахуванням частини заробітної плати, отриманої в іноземній валюті.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на пункт 42 Правил про умови праці радянських робітників за кордоном, затвердженими Державним Комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 25 грудня 1974 року за №365, у якому зазначено, що на соціальне страхування працівників установ СРСР за кордоном, які направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу на місці на штатні посади з числа членів їх сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, встановлених урядом СРСР від сум заробітної плати, виплачуваної названим працівникам в радянській та іноземній валютах.

При цьому суд зазначає, що до спірних правовідносин не слід застосовувати положення Правил про умови праці радянських робітників за кордоном, оскільки зазначений нормативно-правовий акт врегульовував умови праці радянських працівників за кордоном і не врегульовував питання пенсійного забезпечення та порядку обліку, призначення та обчислення пенсії.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 жовтня 2017 року у справі №2а/1215/34/12, у якій зокрема усунуто розбіжності у застосуванні судами одних і тих самих норм матеріального права.

Тобто, враховуючи вищезазначене суд зазначає, що архівна довідка центрального архіву Міністерства Оборони Російської Федерації за № 8/65711 від 15 травня 2018 року містить відомості щодо отримання позивачем заробітної плати не тільки у рублях, а і у іноземній валюті, а оскільки частина заробітної плати, яка виплачується в іноземній валюті, не враховується для обчислення пенсій, перерахунок пенсії позивача на підставі вказаної архівної довідки є неможливим.

Водночас, позивач не позбавлений права повторно звернутись до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з питання перерахунку пенсії в період його роботи у військовій частині з 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року із наданням довідки про заробітну плату у вказаний період виключно у рублях.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки про заробітну плату в період роботи у військовій частині з 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року, наданої центральним архівом МО РФ за № 8/65711 від 15 травня 2018 року є правомірними.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,9, 77, 241, 243-246, 252, 263 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Рішення складено та підписано 22 грудня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов