Справа № 520/7176/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р. Справа № 520/7176/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного Управління Національної поліції Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 (головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О.) по справі № 520/7176/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Національної поліції Харківської області , Міністерства внутрішніх справ України ( розпорядник коштів)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просила:

-визнати бездіяльність Головного управління національної поліції в Харківській області та Міністерства внутрішніх справ України (розпорядника коштів) щодо затримки нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової вихідної допомоги та остаточного розрахунку при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років - неправомірними;

-зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області та Міністерство внутрішніх справ України (розпорядник коштів) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову вихідну допомогу та остаточний розрахунок при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років;

-стягнути з Головного управління національної поліції в Харківській області та Міністерства внутрішніх справ України (розпорядника коштів) на користь ОСОБА_1 - середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги та остаточного розрахунку починаючи з 23 січня 2021 року до часу постановлення судового рішення;

-зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області та Міністерство внутрішніх справ України (розпорядник коштів) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 втрачену з-за інфляції заробітну плату за період з 01.01.2015 року по 31 грудня 2020 року включно, у розмірах який визначено Міністерством фінансів України;

-стягнути з Головного управління національної поліції в Харківській області та Міністерства внутрішніх справ України (розпорядника коштів) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну позивачу понесеними моральними стражданнями, які викликані бездіяльністю відповідачів у розмірі по 10 000 гривень з кожного відповідача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Головного управління національної поліції в Харківській області щодо затримки нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової вихідної допомоги протиправною.

Зобов`язано Головне управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову вихідну допомогу.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 по жовтень 2017 включно.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 по жовтень 2017 включно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила скасувати рішення суду в частині зобов`язання ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову вихідну допомогу, та в цій частині закрити провадження у справі посилаючись на те, що вказана допомога їй виплачена під час судового розгляду, вона відмовилася від позову в цій частині, а тому відсутні підстави для її стягнення.

Також просила скасувати рішення суду в частині відмови в позові та постановити нове, яким стягнути на її користь середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги та остаточного розрахунку за період з 23.01.2021 по 15.06.2021 включно, оскільки несвоєчасна виплата вказаної суми є підставою для стягнення середнього заробітку.

Головне управління національної поліції в Харківській області (далі відповідач 1), не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що виплата поліцейським одноразової грошової допомоги відповідно до п.14 постанови КМУ № 393 від 17.09.1992 проводиться Національною поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень ГУ Національної поліції в Харківській області. Після звільнення позивача зі служби, ГУ НП в Харківській області сформовано розрахунок потреби для виплати вказаної допомоги, який направлено до Департаменту фінансового забезпечення Національної поліції України. Фінансування не надходило.

Оскільки вказана допомога не виплачується відповідачем, отже до нього не можуть бути застосовані наслідки , передбачені ст.117 КЗпП, у випадку несвоєчасної її виплати, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.07.2018 по справі № 820/1134/17.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції, що призвело до помилкових висновків покладення обов`язку провести виплату одноразової грошової допомоги на ГУ НП в Харківській області.

Щодо вимог про нарахування та виплату інфляції заробітної плати, зазначає, що ч.5 ст.94 Закону України " Про Національну поліцію" , ч.1 ст.2 Закону України " Про індексацію грошових доходів населення" грошове забезпечення поліцейських індексується та такі виплати здійснено Відповідачем з листопада 2017, після внесення змін до Порядку № 1078.

Однак, вважає помилковим покладення судом обов`язку на відповідача проводити виплати за період з січня по 07 листопада 2015, оскільки Національна поліція України утворена постановою КМУ від 02.09.2015 № 641 та почала функціонувати з 07.11.2015, не є правонаступником ГУ МВСУ в Харківській області, та в цей період позивач не перебувала в трудових відносинах з ГУ НП в Харківській області, не отримувала заробітну плату.

МВС України (далі відповідач 2) не надало відзив на апеляційні скарги.

ГУ НП в Харківській області надало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зазначило, що одноразова грошова допомога виплачена ОСОБА_1 в строки, передбачені порядком № 260, а отже підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги відсутні.

Позивач, також надала відзив на апеляційну скаргу відповідача та заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що оскільки спеціальним законодавством не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунків при звільненні, отже застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми загального законодавства, зокрема ст.117 КЗпП України.

Згідно ст.102 Закону України " Про національну поліцію", ст.9 Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", п.10 постанови № 393 передбачена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським, які звільняються зі служби за власним бажанням та має бути виплачена не пізніше дня звільнення.

Виплата вказаної суми здійснюється безпосередньо роботодавцем на якого покладено обов`язок повного та своєчасного розрахунку з працівником, наслідки за неналежне виконання цього обов`язку також покладено на нього, що також викладено в правових позиціях Верховного Суду від 29.01.2020 по справі 3 440/4332/18,30.09.2020 по справі 3 821/952/17.

Також вказує, що виплата одноразової грошової допомоги їй проведена відповідачем майже через п`ять місяців після звільнення, а саме15.06.2021, тому наявні підстави для застосування до відповідача наслідків несвоєчасно проведеного розрахунку.

Згідно ст.308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що майор поліції ОСОБА_1 проходила службу з 1994 р. до 06.11.2015 в органах МВС України, а з 07.11.2015 до 22.01.2021 в Головному управлінні національної поліції в Харківській області, звільнена з посади старшого інспектора штабу батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням), що підтверджується записами трудової книжки, наказом ГУ НП в Харківській області від 19.01.2021 №14 о/с (а.с. 11-13,16).

Під час звільнення, ГУ НП в Харківській області не проведено з позивачем повний розрахунок , а саме: не виплачено одноразову грошову допомогу та індексацію грошового забезпечення за період з січня 2015 по жовтень 2017.

На звернення позивача від 04.03.2021, ГУ НП в Харківській області листом від 03.04.2021 повідомило про формування розрахунку потреби для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та направлення його до ДФЗБО. Фінансування не надходило (а.с. 17).

Також, у відповідь на звернення позивача на "гарячу лінію" відповідач, листом від 23.03.21 повідомив ОСОБА_1 , що одноразова грошова допомога нарахована їй за 16 років служби з розрахунку 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 55 941, 97 грн., при надходженні фінансування одноразова грошова допомога при звільненні буде виплачена у повному обсязі шляхом перерахування на її картковий рахунок (а.с. 18-19).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідачів щодо не виплати одноразової грошової допомоги та індексації грошового забезпечення, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що не здійснюючи нарахування та виплату позивачу у день звільнення одноразової грошової допомоги та індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по жовтень 2017, відповідач 1 допустив протиправну бездіяльність, а тому зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу та індексацію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з передчасності позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відповідачем 1 не нараховано та не здійснено позивачу спірних виплат.

Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди з огляду на недоведеність позивачем факту заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Умови, норми, порядок , підстави та розмір виплати одноразової грошової допомоги після звільнення зі служби в поліції визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 2262-ХІІ особам офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби, зокрема за власним бажанням, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно ч.4 ст.9 Закону № 2262-ХІІ виплата зазначеної в частині другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до ч.5 ст.9 Закону № 2262-ХІІ поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Національній поліції, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Законом №2262-ХІІ не врегульовано питання щодо порядку та строків проведення повного грошового розрахунку при звільненні.

В свою чергу наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі Порядок № 260).

Відповідно до п.п.5 п.3 Розділу І Порядку №260 до складу грошового забезпечення входить, зокрема одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно п. 8 розділу І Порядку №260 одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Судом встановлено та визнається відповідачем, що позивач мала право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення, відповідачем нарахована сума допомоги в розмірі 55 941, 97 грн, проте на час звільнення зі служби 22.01.2021 виплачена не була, фактично виплата здійснена відповідачем лише 15.06.2021 під час розгляду справи в суді першої інстанції, що також підтверджується довідкою Приватбанку.

Посилання апелянта відповідача щодо не проведення виплати з підстав відсутності коштів, правомірно не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки вказані обставини не є правовою підставою для не здійснення виплат, крім того жодних доказів наявності вказаних обставин відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що, не виплата одноразової грошової допомоги після звільнення в день звільнення позивача та два місяця після звільнення, свідчить про протиправну бездіяльність позивача, а тому в цій частині судове рішення є законним та обґрунтованим.

Обираючи спосіб захисту прав позивача на отримання одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату вказаної допомоги.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що на час прийняття судового рішення, вказана допомога виплачена відповідачем та отримана позивачем, про що нею повідомлено суд та з цих підстав подано заяву про відмову в цій частині від позову (а.с.104).

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції безпідставно вказана заява розцінена, як "уточнений позов" та ухвалою суду від 17.06.2021 залишена без розгляду, з підстав не надання доказів направлення її копій учасникам по справі.

Відповідно до ч.1 ст.47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивач, враховуючи наявність у неї права у відповідності до вимог процесуального законодавства на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову, вчинила дії з реалізації свого права шляхом подання відповідної заяви до суду.

Колегія суддів зазначає, що не врахування судом заяви позивача про відмову від частини позовних вимог, а також не з`ясування питання проведення виплат спірних сум позивачу, призвело до не повного з`ясування обставин справи та невірного вирішення справи в частині покладення на відповідача обов`язку вчинити дії по нарахуванню та виплаті одноразової грошової допомоги, які на час прийняття судового рішення вже були вчинені відповідачем.

Позивач в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити їй одноразову вихідну допомогу скасувати та закрити провадження в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Враховуючи, що одноразова грошова допомога виплачена позивачу 15.06.2021, до прийняття судового рішення у справі та в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити цю допомогу позивачка відмовилася від позовних вимог, наявні підстави прийняття відмови від позову.

У зв`язку з цим рішення суду в частині зобов`язання ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити їй одноразову вихідну допомогу підлягає скасуванню, а провадження в справі в цій частині -закриттю.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про Національну поліцію", Порядком № 260, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських із служби в Національній поліції України, що фактично позбавляє таких осіб гарантій на своєчасне фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В такому разі, застосуванню до правовідносин, що склалися підлягають норми загального законодавства, а саме: приписи КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України визначені строки розрахунку при звільненні. Так, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з статтею 117 вказаного Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Наведені правові положення статей КЗпП України встановлюють гарантії для звільнених працівників на отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення, спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для таких осіб, а також стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання у частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відмовляючи в задоволені позову щодо стягнення середнього заробітку , суд першої інстанції вважав такі вимоги передчасними, оскільки нарахування та виплати присуджених в даній справі судом виплат , ще не відбулося.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки як зазначено вище, судом першої інстанції не враховано, що відповідач до прийняття судового рішення здійснив вказану виплату та надав суду відповідні докази.

Судом апеляційної інстанції встановлено та визнається сторонами по справі, що при звільненні позивача зі служби 22.01.2021 остаточний розрахунок з ОСОБА_1 здійснено із затримкою, а саме 15.06.2021 шляхом виплати грошових коштів у розмірі 55 941,97 грн.

Як вже зазначалось, будь-яких належних та допустимих доказів наявності перешкод щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі виплати належних позивачу сум, відсутності вини відповідача, відповідачем, згідно ч.2 ст.77 КАС України суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому у позивача наявне право на отримання середнього заробітку за затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 23.01.2021 по 15.06.2021.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється Національною поліцією України, а не відповідачем, а тому відсутні підстави для застосування до останнього наслідків, встановлених ст. 117 КЗпП України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме на роботодавця - ГУ НП в Харківській області покладено обов`язок повного та своєчасного розрахунку з працівником при звільненні, наслідки за неналежне виконання цього обов`язку, теж покладено на нього.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 30.09.2020 у справі № 821/952/17, яка враховується судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, колегія суддів зазначає наступне.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається згідно «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Абзацом 3 п. 2 Порядку № 100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення поліцейського, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки ГУ НП в Харківській області від 02.06.2021 грошове забезпечення позивача за два повністю відпрацьованих місяці перед звільненням ( грудень, листопад 2020) становить 30 607,96 грн, середньоденна заробітна плата позивача 501,77 грн (а.с. 91).

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (22.01.2021), а також встановлений п.8 Порядку № 260 двомісячний термін на виплату допомоги після звільнення, а також дату проведення остаточного розрахунку (15.06.2021), кількість днів затримки за період з 22.03.2021 до 15.06.21 становить 86 днів.

Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 22.03.2021 (сплив двох місяців з дня звільнення) по 15.06.2021 становить 43 152,22 грн. (501,77 грн - середньоденний заробіток позивача * 86 днів).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (пункт 92 постанови).

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, в якій сформовано правовий висновок , що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, судом встановлено, що загальний розмір належних позивачеві сум при звільненні складав 66 802,83 грн, з яких, відповідачем виплачено 10 860,86 грн.

Одноразова грошова допомога становить 55 941,97 грн, що складає 83,74% від загальної суми, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи відсоткове співвідношення має становити 36 135,67 грн (83,74% від 43 152,22 грн).

Враховуючи розмір не виплаченої своєчасно суми допомоги, час затримки виплати, дії відповідача, а також принципи співмірності, справедливості, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36 135,67 грн.

Щодо індексації грошового забезпечення.

Судом встановлено та визнається сторонами по справі , що в період з 1994 до 06.11.2015 позивач проходила службу в органах МВС, а з 07.11.2015 по день звільнення, в органах Національної поліції України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що за період з січня 2015 до жовтень 2017, ГУ НП в Харківській області безпідставно не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, а тому поклав на відповідача обов`язок здійснити таку виплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом ст. 2,4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 2 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782, яка набрала чинності 24 жовтня 2017 року, внесено зміну до пункту 2 Порядку № 1078, доповнено абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Доводи відповідача щодо відсутності законодавчо встановлених підстав для виплати індексації грошового забезпечення поліцейських в період з листопада 2015 по жовтень 2017 рр. , оскільки останні виникли лише після внесення змін до Порядку № 1078, та з листопада 2017 проводилась її виплата, колегія суддів вважає помилковими.

Колегія суддів зазначає, що частиною 5 статті 94 Закону № 580-VIII встановлено право поліцейських на індексацію грошового забезпечення, а Порядком № 1078 визначені загальні правила нарахування і виплати індексації.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Згідно зі статтями 18, 19 Закону N 2017-III, індексація є відповідною соціальною гарантією, оскільки це є виплата, що спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати.

А тому, враховуючи, що частиною п`ятою статті 94 Закону №580-VIII, на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації, є обґрунтованим висновок суд першої інстанцій щодо наявності протиправної бездіяльності Управління щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 серпня 2017 року.

Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування індексації до 24 жовтня 2017 року, тобто до внесення змін до Порядку № 1078, є безпідставними, оскільки Закон № 580-VIII має вищу юридичну силу ніж Порядок № 1078.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.01.2021 по справі № 160/35/20, яка враховується судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на момент звільнення позивача індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до жовтня 2017 виплачена не була, оскільки Управлінням право позивача на дану виплату не визнавалось. Саме це і спричинило звернення позивача до суду.

Отже в цій частині судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково визначено особу, на яку покладено обов`язок провести нарахування та виплату індексації за період з січня 2015 до 06.11.2015 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до 06.11.2015 позивач працювала в ГУ МВС в Харківській області, а з 07.11.2015 в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області, що підтверджується відомостями з трудової книжки.

Колегія суддів зазначає, що в період з 01.01.2015 по 06.11.2015 позивач не працювала у органах Національної поліції України.

Однак суд першої інстанції не надав оцінку доводам відповідача про відсутність у нього зобов`язань щодо здійснення будь-яких виплат позивачу за цей період та поклав відповідальність за нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження служби у ГУ МВС України в Харківській області на ГУ НП в Харківській області.

Згідно з ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (ч. 7 ст. 48 КАС України).

З аналізу статті 48 КАС України слідує, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

Належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 04 лютого 2021 року у справі №160/5393/19, від 23 вересня 2021 року у справі № 520/12296/2020.

Враховуючи, що до 06.11.2015 позивач проходила службу в ГУ МВС України в Харківській області та з якої була звільнена, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 по 06.11.2015, зобов`язання ГУ НП в Харківській області нарахувати та здійснити їй виплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 по 06.11.2015 заявлені до неналежного відповідача.

Натомість, суд першої інстанції помилково визнав в цій частині належним відповідачем ГУ НП в Харківській області, отже невірно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до розгляду справи за участі неналежного відповідача.

Разом з тим, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями на залучення до участі у справі належного відповідача, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Під час розгляду і вирішення справи колегія суддів, керуючись ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує також позицію Верховного Суду, що викладена у постанові 30.09.2019 у справі № 819/940/18 та зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє його права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалась в частині відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції Харківської області - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 520/7176/21 - скасувати в частині зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову вихідну допомогу, визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 по 06.11.2015 включно та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 по 06.11. 2015 включно та відмови в задоволенні позову про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову в частині зобов`язання Головне управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову вихідну допомогу.

Провадження у справі № 250/7176/21 в цій частині позовних вимог - закрити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 22.03.2021 по 15.06.2021 в сумі 36 135,67 грн. (тридцять шість тисяч сто тридцять п`ять гривень, 67 коп).

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 включно.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 включно.

В іншій частині позову - відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 520/7176/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.А. Спаскін Т.С. Перцова