Справа № 640/15024/20
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 грудня 2021 року

Київ

справа №640/15024/20

адміністративне провадження № К/9901/22972/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А. В.,

Загороднюка А.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 (головуючий суддя - О.О. Беспалов, судді - А.Б. Парінов, В.Ю. Ключкович)

у справі № 640/15024/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 03.06.2020 №89КП в частині пункту 2 про накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідальністю ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України «По особовому складу» від 19.06.2020 № 266 в частині пункту 19 про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 00034022) з 03.06.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що його звільнення відбулось незаконно, оскільки в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, до позивача застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, проте з висновку службового розслідування вбачається, що порушення позивачем службової дисципліни не доведено, а сам висновок ґрунтується лише на припущеннях та недоведених обставинах.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2020 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства оборони України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 03.06.2020 № 89КП в частині пункту 2 про накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства оборони України «По особовому складу» від 19.06.2020 № 266 в частині пункту 19 про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України з 03.06.2020.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення службового розслідування відповідачем не вжито всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, зокрема, порушено право позивача щодо надання пояснень, документів, які стосуються службового розслідування, порушення клопотань про витребування та долучення нових документів чи інших матеріальних носіїв інформації, висловлення зауважень та пропозицій щодо проведення службового розслідування; відповідачами не доведено факт вчинення позивачем порушень, зафіксованих у матеріалах службового розслідування, недоведення відповідачами підстав для обрання такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення; у спірному наказі, як індивідуальному акті, відсутнє чітке формулювання порушення позивачем вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2020 скасовано. Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що службове розслідування проведено відповідачем з дотриманням норм Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України; про правомірність висновків службового розслідування щодо допущення позивачем неналежного виконання службових обов`язків та обрання виду дисциплінарного стягнення з урахуванням обставин справи та попереднього накладення стягнення.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач вказує, що судом апеляційної інстанції не враховано правовий висновок щодо застосування пункту 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та статей 85, 86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», викладений у постановах Верховного Суду від 02.08.2018 у справі № 813/106/16, від 18.02.2021 у справі № 1.380.2019.000616, від 28.02.2020 у справі № 826/16420/18, від 11.06.2020 у справі № 1540/4486/18, від 13.03.2020 у справі № 815/102/14.

Ухвалою Верховного Суду від 13.07.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 20.12.2021 справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

За змістом частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач вказує, що судом апеляційної інстанції не враховано правовий висновок щодо застосування пункту 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та статей 85, 86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», викладений у постановах Верховного Суду від 02.08.2018 у справі № 813/106/16, від 18.02.2021 у справі № 1.380.2019.000616, від 28.02.2020 у справі № 826/16420/18, від 11.06.2020 у справі № 1540/4486/18, від 13.03.2020 у справі № 815/102/14.

Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що аналіз положень пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга позивача в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить посилання щодо неврахування висновків Верховного Суду у справах № 813/106/16, № 1.380.2019.000616, № 826/16420/18, № 1540/4486/18, № 815/102/14 в оскаржуваному судовому рішенні.

Варто зауважити, що у справі № 813/106/16 підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з військової служби стало порушення відносно нього кримінального провадження за вчинення корупційного правопорушення. За результатами касаційного перегляду справи № 813/106/16 Верховний Суд дійшов висновку, що діяння, за підозрою у вчиненні якого затримано позивача та, надалі, позбавлено його військового звання, має ознаки корупційного правопорушення, а тому проведення службового розслідування у даному випадку було обов`язковим для встановлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, а також встановлення наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а оскільки службове розслідування щодо обставин вчинення позивачем корупційного правопорушення відповідачами проведено не було, Верховний Суд дійшов висновку, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення було здійснено з порушенням порядку, передбаченого Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України.

Предметом перегляду справи № 1.380.2019.000616 було звільнення позивача з військової служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про наявність в діях позивача складу дисциплінарного правопорушення, внаслідок чого і обґрунтованості накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання та подальшого звільнення його з військової служби у запас. Верховним Судом вказано, що прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. При цьому під час вирішення питання про застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Крім того, суд касаційної інстанції у постанові від 18.02.2021 у справі № 1.380.2019.000616 вказав, що надання пояснень військовослужбовцем є лише одним з джерел отримання інформації, необхідної для встановлення обставин в межах службового розслідування, однак відсутність таких не перешкоджає проведенню службового розслідування та, за умови дотримання вимог щодо всебічності, повноти, своєчасності та об`єктивності проведення службового розслідування, притягненню військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Виходячи із обсягу встановлених у справі № 826/16420/18 обставин, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що допущені окремі процедурні порушення під час проведення службового розслідування не є такими, що мали вплив на висновки службового розслідування та не можуть бути підставою для визнання протиправним пункту оскаржуваного позивачем наказу в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення суворої догани.

Посилання позивача на неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку щодо застосування пункту 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та статей 85, 86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», викладеного у постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 1540/4486/18, судом касаційної інстанції відхиляється, оскільки за результатами касаційного перегляду справи № 1540/4486/18 висновок щодо застосування наведених позивачем норм права не формувався, а справу було направлено на новий розгляд, у зв`язку з ненаданням судами попередніх інстанцій належної правової оцінки доводам позивача про недотримання відповідачами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, при проведенні службового розслідування та не дослідження судами питання щодо дотримання відповідачами вимог статті 86 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України при накладенні дисциплінарного стягнення на позивача.

Предметом перегляду у справі № 815/102/14 був, зокрема наказ, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. Так, при перегляді справи Верховний Суд дійшов висновку, що накладення на позивача дисциплінарних стягнень - пониження військового звання на один ступінь та звільнення з військової служби за службовою невідповідністю здійснювалося за наявності для цього достатніх підстав, у межах повноважень та в порядку, що передбачені нормативно-правовими актами. Верховний Суд відхилив твердження позивача про порушення відповідачем порядку притягнення його до дисциплінарної відповідальності та погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність з боку відповідачів порушень вимог законодавства при накладенні на позивача таких дисциплінарних стягнень, як пониження військового звання на один ступінь та звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, адже відповідачами було враховано тяжкість проступків, обставини, за яких їх скоєно, заподіяну шкоду, попередню поведінку позивача, його ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації.

Повертаючись до обставин справи № 640/15024/20, Верховний Суд зауважує, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби слугував висновок за результатами службового розслідування про неналежне виконання позивачем службових обов`язків, передбачених абзацами 2, 5 статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, підпункту 6 пункту 11 Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 № 1107, щодо організації роботи разом з керівником підприємства, проведення аналізу рекламацій на продукцію оборонного призначення, вивчення характеру дефектів і розроблення пропозицій щодо вжиття заходів для їх усунення, нехтування вимогами підпункту 7 пункту 6 Положення про 818 військове представництво Міністерства оборони України, затвердженого наказом начальника 634 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 09.09.2019 № 6 щодо прийняття участі за дорученням державного замовника у розгляді матеріалів, пов`язаних з укладанням державних контрактів з оборонного замовлення та проведення заходів щодо організації на підконтрольних підприємствах робіт з укладання договорів про надання послуг з докового ремонту позивачем.

Суд апеляційної інстанції на підставі доказів, що містяться у матеріалах справи, дійшов висновку про наявність у відповідача правових підстав для призначення службового розслідування із зазначених у наказі підстав, а службове розслідування таким, що проведено відповідачем з дотриманням норм Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

При цьому обрання такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення здійснено відповідачем з урахуванням раніше накладеного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Фактично доводи та аргументи скаржника зводяться до незгоди заявника із правовою оцінкою судом апеляційної інстанції обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Водночас, колегія суддів зауважує, що висновки, які викладені у постановах Верховного Суду у справах № 813/106/16, № 1.380.2019.000616, № 826/16420/18, № 1540/4486/18, № 815/102/14, на які посилається скаржник, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо.

З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що обставини цієї справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах № 813/106/16, № 1.380.2019.000616, № 826/16420/18, № 1540/4486/18, № 815/102/14 не є подібними.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 327, 341, 343, 339, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

Закрити касаційне провадження № К/9901/22972/21 у справі № 640/15024/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 у справі № 640/15024/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж. М. Мельник-Томенко

Судді А. В. Жук

А.Г. Загороднюк