Справа № 156/976/21
Суддя: Федечко М. О.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 156/976/21
Провадження № 2-а/156/36/21
Рядок статзвіту № 140
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.

за участю: секретаря судових засідань Салатюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іваничі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції України у Волинській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

15 листопада 2021 року представник позивача Білецький Я.Л. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції України у Волинській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

У позовній заяві покликається на ту обставину, що 04 листопада 2021 року поліцейським СРПП ВПД № 1 сел. Іваничі (посада, спеціальне звання та прізвище, ім`я, по батькові особи, яка розглянула справу не зазначено) винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. Відповідно до змісту постанови, 04 листопада 2021 року о 09 год. 55 хв. в сел. Іваничі по вул. Луцькій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Джилі» н.з. НОМЕР_1 будучи не пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР, після зупинки поліцейським не увімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив п. 9.5 в ПДР, автомобіль не обладнаний аптечкою, чим порушив п.31.4.7 є ПДР України. В даній постанові не зазначено, що правопорушення об`єднані згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вказані порушення є незаконною з наступних підстав.

Того дня позивач на власному автомобілі рухався в сел. Іваничі з дотримання ПДР України. Позаду його автомобіля рухався автомобіль поліції з проблисковими маячками синього кольору, а тому відповідно до регламенту ПДР надав дорогу поліції, з`їхавши з дороги на узбіччя, таким чином щоб не перешкоджати рухові. Однак автомобіль поліції відразу зупинився до нього підійшов працівник поліції та попросив надати документи. Після повідомлення поліцейським про причину зупинки включив світлову аварійну сигналізацію. Отримавши документи, поліцейський звинуватив ОСОБА_1 в керуванні автомобілем з не пристебнутим ременем безпеки. Позивач заперечив вказане та пояснив про безпричинну зупинку без наявності законних на те підстав. Отримамавши від поліцейського документи продовжив подальший рух на автомобілі. Через деякий час ОСОБА_1 перевіривши в базі даних «Дія» виявив винесену оскаржувану постанову. Самостійно звернувся у відділення поліції для отримання оскаржуваної постанови. Будь-яких зауважень від поліцейського щодо відсутності аптечки чи не ввімкненої світлової сигналізації на місці зупинки позивачу не озвучувалось.

Вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП не відповідає обставинам справи, винесена з порушенням вимог актів законодавства України, які регулюють Правила дорожнього руху та оформлення матеріалів справи, в результаті чого потягло за собою прийняття необґрунтованої постанови, яка за своєю формою та змістом не відповідає нормам закону.

У постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не зазначено спеціального звання, прізвища, ім`я, по батькові особи, яка розглядала справу та винесла постанову, не зазначено назву документу , що посвідчує особу (водія), не встановлено кому належить транспортний засіб , а у графі сьомій взагалі відсутня інформація. У змісті постанови відсутні відомості про докази, які підтверджують факт вчинення адміністративних правопорушень.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові зазначено, що правопорушення скоєно за ч. 3 ст. 121 КУпАП, проте таке посилання є хибним та таким, що не відповідає нормам Закону, оскільки в описовій частині не відображено, яке саме правопорушення було допущене за цією статтею. В оскаржуваній постанові зазначено порушення водієм пункту ПДР, який не відповідає самому змісту описової частини постанови.

Крім того, в присутності ОСОБА_1 постанови ніхто не виносив, пояснень в нього поліцейський не відбирав, копії постанови на місці не вручав, її змісту не озвучував. Про сплату штрафу у встановлені строки не повідомляв, прав передбачених ст. 268 КУпАП не роз`яснював про що свідчить відсутність його підпису або відмови від підпису у відповідній графі оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, просить скасувати постанову поліцейського СРПП відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділення поліції від 04 листопада 2021 року серії БАВ № 616142 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП.

15 листопада 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у адміністративній справі та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) осіб.

Представник позивача в попередньому в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити та суду пояснив, що адміністративних правопорушень вказаних у постанові про накладення адміністративного стягнення від 04 листопада 2021 року позивач не вчиняв, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили протилежне. Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності при ньому не складалася, права йому не роз`яснювалися. Зазначив, що був зупинений ніби то за те, що не був пристебнутий ременем безпеки, що не відповідало дійсності на що він звернув увагу працівників поліції. Наявність аптечки вони не перевіряли, вимогу увімкнути аварійну сигналізацію не висловлювали. Після того, як надав працівникам поліції документи, працівники поліції поїхали. У мобільному додатку «Дія» він виявив несплачений штраф та поїхав у відділення поліції, де йому вручили копію постанови про що він підписався у ній. Позивачу невідомий працівник поліції, який виносив оскаржувану постанову, оскільки посадова особа у постанові відсутня.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника Білецького Я.Л. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Також 22 грудня 2021 року від представника позивача надійшла заява про компенсацію судових витрат у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. До заяви додано акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги від 21 грудня 2021 року,копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 листопада 2021 року, розрахунок суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу від 21 грудня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 21 грудня 2021 року.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на адресу суду від нього не надійшов.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст.286 КАС України.

Частиною 4 ст. 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії постанови поліцейського СРПП ВПД № 1 сел. Іваничі серії БАВ № 616142 від 04 листопада 2021 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Згідно постанови ОСОБА_1 04 листопада 2021 року о 09 год. 55 хв. в сел. Іваничі по вул. Луцькій керував автомобілем марки «Джилі» н.з. НОМЕР_1 будучи не пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР, після зупинки поліцейським не увімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив п. 9.5 в ПДР, автомобіль не обладнаний аптечкою, чим порушив п. 31.4.7 є ПДР України.

Представник позивача із оскаржуваною постановою не згідний, вказав, що позивач адміністративних правопорушень, які зазначені в оскаржуваній постанові не вчиняв, а тому поліцейський неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності. Після зупинки транспортного засобу поліцейським позивач надав йому необхідні документи, увімкнув аварійну світлову сигналізацію, після чого поліцейський повідомив, що позивач при керуванні транспортним засобом не був пристебнутий ременем безпеки. Вказане позивач відразу заперечив,а поліцейський повернувши йому документи поїхали. Лише з мобільного додатку «Дія» позивач довідався про притягнення його до адміністративної відповідальності і самостійно отримав копію постанови у відділі поліції.

Статтею 62 Конституції України передбачено принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено ті обставини, що позивач вчинив інкриміновані йому адміністративні правопорушення.

Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Стаття 125 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІІІ (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи,в тому числі: про порушення правил дорожнього руху,правил,що забезпечують безпеку руху транспорту,правил користування засобами транспорту(зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126 КУпАП).

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Як ствердив в судовому засіданні представник позивача, копію постанови поліцейський відразу позивачу не вручив та про її винесення позивачу відомо не було. Як вбачається з оскаржуваної постанови в графі "8 права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП " відсутній підпис позивача , що свідчить про те, що поліцейський не роз`яснив передбачених прав. Також представник позивача вказав, що копію постанови ОСОБА_1 поліцейський відразу не вручив, а позивач її отримав у відділі поліції про що поставив підпис в оскаржуваній постанові. Також у постанові відсутня відмітка, що ОСОБА_1 від підпису відмовився.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Частиною 3 статті 35 Закону передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Отже, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15 березня 2019 року №686/11314/17.

Згідно постанови від 04 листопада 2021 року ОСОБА_1 інкримінується порушення ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП.

Оскільки представник позивача заперечив порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, яке ставиться йому у провину оскаржуваною постановою, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, не подано суду доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративних правопорушень, чим не спростовано відповідних доказів позивача та не доведено правомірності свого рішення.

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 ВС у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Статтю 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, у ній не зазначено прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи, який виніс оскаржувану постанову, а тому суд позбавлений можливості залучити її в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Таким чином судом встановлено, що поліцейським не дотримано вимог ст. 283 КУпАП, які передбачені для змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото -, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, додатки до неї не додаються. Представник відповідача відзив на позовну заяву не надав, також суду не надано жодних доказів на спростування доводів позивача.

Разом з тим, з наданої позивачем оскаржуваної постанови вбачається, що в процесі її винесення жодних доказів винуватості позивача у вичиненому не зазначено, дані про те, що здійснювався відеозапис відсутні.

Відповідно до п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Із матеріалів справи не вбачається встановлення відповідачем даних обставин.

У позовній заяві представник позивача також вказує, що інспектор при складанні постанови кваліфікував дії ОСОБА_1 і за ч. 3 ст. 121 КУпАП, однак у описовій частині постанови не вказано, яке саме порушення було допущене за цією статтею.

Судом досліджено копію постанови, яка приєднана до матеріалів справи та встановлено, що вона є недостатньо читабельною, зокрема, неможливо встановити частину статті 121 КУпАП за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Однак враховуючи, що у пункті п`ятому постанови суть адміністративного правопорушення зазначена, що ОСОБА_1 керував автомобілем будучи непристебнутим ременем безпеки, то суд вважає, що дії позивача кваліфіковано за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Крім того, у постанові зазначено, що після зупинки поліцейським автомобіля, позивач не увімкнув аварійну світлову сигналізацію та зазначено п. 9.5.в ПДР України, однак вказане не відповідає нормам ПДР України, оскільки ПДР України не містять п.9.5.в, а зазначений лише п. 9.5. Однак поліцейським вірно зазначено, що відповідальність водія за вказане порушення, передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами те, що позивач вчинив інкриміновані йому адміністративні правопорушення, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Позивач просить стягнути з відповідачам судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 454 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

На підтвердження розміру таких витрат позивачем надано: квитанцію про сплату судового збору в розмірі 454 грн. № 0.0. .1 АТ КБ «ПриватБанк»; договір про надання правової допомоги від 10 листопада 2021 року; акт прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги від 21 грудня 2021 року; розрахунок суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу від 21 грудня 2021 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 21 грудня 2021 року на суму 2000 грн.

Частиною 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 вище вказаної статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути 454 грн. витрат зі сплати судового збору.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, судом ураховано наступне.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати,пов`язані з правничою допомогою адвоката,несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами,за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката,в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу,пов`язану зі справою,включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми,що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката,необхідних для надання правничої допомоги,встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів,які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг),виконаних адвокатом,та здійснених ним витрат,необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); 2)часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони,в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може,за клопотанням іншої сторони,зменшити розмір витрат на правничу допомогу,які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірність їх розміру. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Згідно з ч. 1ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 вище вказаної статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи,встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови,що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи задоволення позову, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. витрат на правничу допомогу.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,19,77,241-246,255,295 КАС України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Скасувати постанову БАВ № 616142 від 04 листопада 2021 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (п`ятсот десять) за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП та провадження в справі про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Національної поліції України у Волинській області на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. сплаченого судового збору та 2000 (дві тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Дата складання судового рішення: 22 грудня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Відповідач Головне Управління Національної поліції України у Волинській області, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, .

Суддя М.О.Федечко