Справа № 160/4747/21
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/4747/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року (суддя Кальник В.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 11.06.2021 року) в справі №160/4747/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної адміністрації, Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату суми щорічної разової грошової допомоги, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

25.03.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної адміністрації (далі по тексту відповідач-1), в якому просив визнати протиправними: рішення (щодо зменшення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня); дії (довготривала протиправна поведінка щодо помилкового нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня); бездіяльність (довготривале ухилення від виконання своїх зобов`язань після визнання протиправними і нечинними положень законодавчих актів, на підставі яких проводилися помилкові нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня - щодо виправлення своїх помилок; ухилення від виконання вимог чинного законодавства України з питань звернення громадян - після звернення 09.12.2020), - Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської ОДА під час нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, починаючи з 2002 року і до теперішнього часу; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходів та врахуванням проведених раніше виплат - з 2002 року по 2020 рік включно; стягнути з відповідача грошову компенсацію за завдану моральну шкоду: на користь позивача - у сумі 10% від визначеного судом розміру грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди, на користь Дніпропетровського військового госпіталю - у сумі 90% від визначеного судом розміру грошового відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди; зобов`язати відповідача здійснити виплату загальної заборгованості та належної позивачу грошової компенсації за завдану моральну шкоду однією сумою.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Комунальний заклад «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради (далі по тексту відповідач-2).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Комунальний заклад «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення повністю і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. Апелянт вказував, що вважає рішення суду від 11.06.2021 року таким, що не відповідає фактичним обставинам справи з підстави неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з підстави невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та чинним нормам права. Апелянт вказував, що визнання неконституційними законодавчих актів і втрата їх чинності в частині, що стосується розміру грошової допомоги, є приводом для визнання розміру соціальних виплат помилковим, який підлягає перерахуванню та доплаті до встановленого чинним законодавством України розміру за ініціативою органів соціального захисту. Конституційний Суд України неодноразово формулював юридичну позицію, за якою прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів, які скасовують чи звужують зміст та обсяг існуючих прав, свобод і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, що передбачені іншими законами України, є неправомірним, рішення КСУ від 18.12.2018 року №12-р/2018. У правовідносинах стосовно соціального захисту особи повинна діяти презумпція добросовісності органів соціального захисту, для яких обов`язком є максимально оперативне реагування на звернення особи, а також правильне розрахування і своєчасна виплата особі належної їй суми в повному обсязі. Жодного разу відповідач-1 не вжив відповідні заходи щодо перерахунку та доплати суми допомоги до розміру, що встановлений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Заявник апеляційної скарги вказує, що підтримує позовні вимоги до відповідача-1 з приводу здійснення ним перерахунку та виплати недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з 2002 по 2019 роки. Заявник апеляційної скарги вказував, що наявний причинний зв`язок моральної шкоди із діями заподіювача коди, надає розрахунок суми визначення моральної шкоди. Вказує, що підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди відповідачами є додаткові документальні докази, медичні документи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що позивач, як учасник війни має право на грошову допомогу до 5 травня у розмірі визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Постанова Кабінету Міністрів України, яка встановлює розмір грошової допомоги до 5 травня не є профільною нормою, звужує права осіб, тому не може застосовуватись до спірних відносин та встановлювати розмір виплати, яка передбачена Законом. Суд першої інстанції вказував, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнано неконституційним окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, яким якраз було делеговано Кабінету Міністрів України визначати розмір грошової допомоги до 5 травня. З 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Судом першої інстанції вказано, що застосуванню підлягають положення статті 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», частиною п`ятою якої встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Суд першої інстанції вказував, що згідно з ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Грошову допомогу позивачу у 2020 році виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено частиною 5 статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Суд першої інстанції вказував, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Будь-яких допустимих та достатніх доказів того, що рішення, дії чи бездіяльність відповідача будь-яким чином вплинули на стан здоров`я позивача, спричинили погіршення його стану, зумовили фізичні, душевні, психічні страждання останнього, позивачем не надано. Самого лише посилання на їх протиправність недостатньо для прийняття рішення про відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано жодного документального доказу на підтвердження заподіяння моральної шкоди та на підтвердження причинного зв`язку моральної шкоди із діями заподіювача шкоди, розрахунку суми визначення моральної шкоди, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 має статус ветерана війни учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Комунальному закладі «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради як особа, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за місцем проживання.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.07.2020 року ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної адміністрації з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити щорічну допомогу до 5 травня за 2020 рік та за попередні роки, у розмірі передбаченому положенням статті 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Надання відповіді не відбулось.

У позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує проти отримання ним у 2020 році разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1390,00 грн., проте, вважає, що такий розмір є меншим, який передбачено Законом, просить нарахувати допомогу до 5 травня у збільшеному розмірі й за попередні роки, за 2002 2019 роки.

Згідно зі статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, на отримання допомоги у тому числі грошової до 5 травня, визначені та закріплені в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року статтю 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною п`ятою: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Проте, п. 20 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» вище вказану норму викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнано неконституційними, зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення" Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, відновлено редакцію положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України було визначено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вищеприведеною нормою Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

На реалізацію приписів пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», де передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4120,00 гривень; II групи - 3640,00 гривень; III групи - 3160,00 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020, визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.

Згідно із підпунктом 41 пункту 4 вказаного Положення Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за №112 Міністерство соціальної політики виплати організовує шляхом перерахування коштів структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах, зокрема учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1390 гривень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з 27.02.2020 року заявник набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала виплату допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році підлягає нарахуванню і виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

При винесенні рішення, суд керуються правовою позицією, викладеною Верховним Судом у рішення від 29.09.2020 року у зразковій справі № 440/2722/20, та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.01.2021 року.

З 27.02.2020 року відновлено право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІV.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення? ? про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічні положення містяться у ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Рішення Конституційного Суду України змінює нарахування одноразової грошової допомоги з 27.02.2020 року, тобто доречно казати, що тільки у 2020 році нарахування одноразової грошової допомоги до 05 травня можливе проводити за правилами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У випадку правовідносин щодо отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2002 - 2019 роках слід вказати наступне.

Слід звернути увагу на дотримання позивачем строку звернення до суду.

Суд зазначає, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. ОСОБА_1 як позивач, який вважає, що його право порушене, мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги. До суду позивач звернувся за допомогою засобів поштового зв`язку з позовом 25.03.2021 року та просив виплатити одноразову грошову допомогу до 05 травня за 2002 2019 роки.

Згідно частин 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 5 КАС України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

Відповідно до ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

У постанові від 06.02.2018 року у справі № 607/7919/17 Верховний Суд виклав правову позицію про те, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Перебіг строку звернення позивача до суду з позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Позивач вказує, що від дій Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної адміністрації та Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради зазнав моральних страждань, тривала боротьба за своє право виснажує, викликає психічне напруження, викликає розчарування в діяльності органу влади. Надає медичні висновки.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З доводів ОСОБА_1 викладених у позовній заяві, апеляційній скарзі не можливо встановити причинний зв`язок необхідності стягнення моральної шкоди з відмовою нарахувати та виплати одноразову грошову допомогу до 05 травня. Моральна шкода визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, виходячи з цього суд вважає, що позивачем не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди, не доведено наявність у минулому моральних страждань саме через дії органу, відповідального за нарахування та виплату одноразової грошової допомоги.

Позивач не надає об`єктивних доказів морального розладу, психічного захворювання спричиненого протиправними діями відповідачів. Не обґрунтовано заявлену суму, яку позивач просить стягнути з відповідача 1 та відповідача-2 як суму моральної шкоди. Не вказано та не надано докази в яких діях виразились моральні страждання, психічні розлади тощо та які витрати вчинив позивач для уникнення моральних страждань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При ухваленні рішення в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 13.05.2021 року у справі № 320/2523/19, від 18.01.2021 року у справі №826/12941/15, від 21.10.2020 року у справі № 580/1881/19, від 02.09.2020 року у справі № 1340/4056/18, від 18.06.2020 року у справі №339/183/16-а, від 18.12.2019 року у справі №826/18484/16, від 18.11.2019 року у справі №820/5044/18, від 18.11.2019 року у справі №1340/4560/18.

ОСОБА_1 , у вимогах апеляційної скарги просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції повністю, і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. Хоча з огляду на заявлені позовні вимоги, місце проживання позивача у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, судом першої інстанції розглянуто позов за підсудністю.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу. Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції не заявив про порушення правил територіальної підсудності, самостійно подав позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Варто вказати, що суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу у межах вимог, які були предметом розгляду у суді першої інстанції та які повинні відповідати вимогам процесуального законодавства.

Суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду у апеляційному порядку рішення суду, у межах своїх повноважень може скасувати рішення і направити справу на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції або підсудності. Проте слід враховувати, що ОСОБА_1 самостійно подано позов з позовними вимогами про визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності відповідачів, про зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок та виплату суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, стягнення моральної шкоди, до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, за місцем проживання/реєстрації та з огляду на місцезнаходження відповідачів. Позовні вимоги, що заявлені позивачем не відносяться до підсудності Верховного Суду як суду першої інстанції, або окружного адміністративного суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

До матеріалів справи не долучено докази здійснення позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Не передбачено повернення судових витрат, що здійснені позивачем у разі відмови у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року в справі №160/4747/21 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, відповідно до ст., ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова