Справа № 380/9/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/9/20 пров. № А/857/19121/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ), Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Карп`як О.О.,

час ухвалення рішення 12.07.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 12.07.2021 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач 2), Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" (військова частина НОМЕР_3 ) (далі відповідач 3) про

- визнання протиправними дій відповідача 2 в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2016 році, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також, підйомної допомоги у 2017 році, передбаченої ч.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 року № 889;

- стягнення із відповідача 2 на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення за 2016 рік в сумі 1213,93 грн., а також, підйомну допомогу у 2017 року в розмірі 3901,13 грн.;

- визнання протиправними дій відповідача 3 в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2017 році, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також, підйомної допомоги у 2016 році, передбаченої ч.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 року № 889;

- стягнення із відповідача 3 на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення за 2017 рік в сумі 2665 грн., а також підйомну допомогу у 2016 році в розмірі 3045,66 грн.;

- визнання протиправними дій відповідача 1 в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2018 році, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 року № 889, а також, бездіяльність відповідача 1 в частині невиплати позивачу підйомної допомоги у 2018 році, передбаченої ч.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- стягнення із відповідача 1 на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення за 2018 рік в сумі 2063,23 грн., а також, підйомну допомогу у 2018 року в розмірі 13947,08 грн.;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо не нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.07.2015 року по 25.08.2016 року, а також з 13.10.2017 року по 10.01.2018 року;

- зобов`язання відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 року № 1087 в редакції о внесення змін постановою КМ України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів»;

- зобов`язання відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 25.08.2016 року та в період з 13.10.2017 року по 10.01.2018 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 року № 1087 в редакції о внесення змін постановою КМ України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів» взявши при розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу із лютого 2008 року;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача 3 щодо ненарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 26.08.2016 року по 12.10.2017 року;

- зобов`язання відповідача 3 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26.08.2016 року по 12.10.2017 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 року № 1087 в редакції о внесення змін постановою КМ України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів» взявши про розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу із лютого 2008 року;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо ненарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 12.01.2018 року по 20.06.2018 року;

- зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 12.01.2018 року по 20.06.2018 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 року № 1087 в редакції о внесення змін постановою КМ України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів» взявши про розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу із лютого 2008 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача 2 в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2016 році, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також, підйомної допомоги у 2017 році, передбаченої ч.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 року № 889.

Зобов`язано відповідача 2 нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 році та недоплачену у 2017 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889.

Визнано протиправними дії відповідача 3 в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2017 році, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також, підйомної допомоги у 2016 році, передбаченої ч.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 року № 889.

Зобов`язано відповідача 3 нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення у 2017 році та недоплачену у 2016 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889.

Визнати протиправними дії відповідача 1 в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2018 році, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 року № 889, а також, бездіяльність відповідача 1 в частині невиплати позивачу підйомної допомоги у 2018 році, передбаченої ч.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Зобов`язано відповідача 1 нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення у 2018 році та невиплачену у 2018 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо не нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.07.2015 року по 25.08.2016 року, а також з 13.10.2017 року по 10.01.2018 року.

Зобов`язано відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 25.08.2016 року та в період з 13.10.2017 року по 10.01.2018 року.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача 3 щодо ненарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 26.08.2016 року по 12.10.2017 року.

Зобов`язано відповідача 3 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26.08.2016 року по 12.10.2017 року.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо ненарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 12.01.2018 року по 20.06.2018 року.

Зобов`язано відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 12.01.2018 року по 20.06.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати в частині та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог до військової частини в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що кошти для виплати індексації не надходили, а тому її не було виплачено. Крім того, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом відповідача 1 від 06.06.2018 року № 144- ос позивача звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та наказом начальника цього ж загону від 20.06.2018 року № 156-ос виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення.

Виходячи з послужного списку позивача та наказів про проходження служби упродовж 2013 року до червня 2018 року, такий проходив військову службу у наступних підрозділах:

- у період з 10.10.2013 року (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 1494) від 10.10.2013 року № 185-ос) по 19.05.2015 року у відповідача 2 на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії;

- у період з 19.05.2013 року (наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) від 19.05.2015 року № 88-ос) по 17.02.2016 року у відповідача 2 на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії;

- у період з 17.02.2016 року (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) від 17.02.2016 року № 27-ос) по 26.08.2016 року (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) від 26.08.2016 року № 151-ос) у відповідача 2 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії;

- у період з 26.08.2016 року (наказ начальника Окремого контрольно пропускного пункту «Київ» (військова частина НОМЕР_3 ) від 26.08.2016 року № 144-ос) по 13.01.2017 року у відповідача 3 на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії;

- у період з 13.01.2017 року (наказ начальника Окремого контрольно пропускного пункту «Київ» (військова частина НОМЕР_3 ) від 23.01.2017 року № 14-ос) по 13.10.2017 року (наказ начальника Окремого контрольно пропускного пункту «Київ» (військова частина НОМЕР_3 ) від 12.10.2017 року № 226-ос) у відповідача 3 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії;

- у період з 13.10.2017 року (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) від 13.10.2017 року № 201-ос) по 11.01.2018 року (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) від 10.01.2018 року № 10-ос) у відповідача 2 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії;

- у період з 11.01.2018 року (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) від 12.01.2018 року № 19-ос) по 20.06.2018 року у відповідача 1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії.

Позивач, вважаючи, що під час проходження військової служби відповідачами не у повному обсязі виплачувались йому грошове забезпечення та компенсаційні виплати, звернувся з вказаним позовом до суду.

Щодо стягнення сум недоплаченої допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, то згідно архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення позивача останньому було виплачено:

- допомогу на оздоровлення у квітні 2016 року 3592,60 грн. (відповідачем 2), в червні 2017 року 5330,00 грн. (відповідачем 3);

- підйомну допомогу у жовтні 2016 року в розмірі 5013,75 грн. (відповідачем 3); в грудні 2017 року 6409,38 грн.

Вирішуючи спір колегія суддів виходить з наступного.

Щодо проведення індексації грошового забезпечення позивача апеляційний суд зазначає, що судом встановлено, що відповідачем 2 в період з 01.07.2015 року по 25.08.2016 року та в період з 13.10.2017 року по 10.01.2018 року, відповідачем 3 у період з 26.08.2016 року по 10.10.2017 року, відповідачем 1 у період з 12.01.2018 року по 20.06.2018 року не проводилось нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011).

Відповідно до ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII, далі Закон № 1282).

Згідно зі ст. 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком проведення індексації грошових доходів населення № 1078 від 17.07.2003 року (далі Порядок № 1078).

У п. 1-1 Порядку № 1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

П. 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці, грошове забезпечення.

Згідно з п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 19.07.2019 року у справі № 240/4911/18 та від 07.08.2019 року у справі № 825/694/17 зазначено, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті; виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення; звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що розрахунок індексації грошового забезпечення, зокрема визначення базового місяця, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача 1 за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи те, що відповідач 1 в апеляційній скарзі вказує як підставу невиплати індексації відсутність фінансування, колегія суддів не бере таке заперечення до уваги та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Щодо вимоги про стягнення сум недоплаченої допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 1 Закону № 2011 соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 цього ж Закону, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абз. 1, 2 ч. 4 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно ч.1 ст. 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Підпунктом 5 п. 1 постанови КМУ від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (в редакції згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року за № 704, яка набрала чинності з 01.01.2016 року) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (п. 2 Постанови № 889).

Так, як вбачається з особистих карток позивача за 2016, 2017 роки до складу грошового забезпечення, з якого йому було здійснено обчислення допомоги на оздоровлення, а також підйомну допомогу, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.

Матеріалами справи підтверджується, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка була передбачена Постановою № 889, виплачувалась позивачу постійно щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його із військової служби.

Відповідач 1 посилається на п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року № 73 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), згідно якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

З огляду на це суд вважає за необхідне наголосити, що застосовуючи інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги на оздоровлення, слід враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Суд зауважує, що ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 Міністру оборони України надано повноваження визначати лише порядок виплати грошового забезпечення. Водночас, право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, Законом не віднесено до компетенції Міністра оборони України. Вказані критерії (розмір, види) можуть бути змінені лише законодавцем.

За цих обставин апеляційний суд зазначає, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Згідно Закону № 2011 до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Судом встановлено, що перед звільненням додаткова грошова винагорода на підставі постанови КМУ від 22.09.2010 року № 889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця. За цих обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.

Отже, спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Виходячи з вказаного правового регулювання спірних правовідносин Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 року у справі № 380/2427/20 констатував наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині нарахування і виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2016 та 2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 року № 889 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої вищевказаною постановою.

Водночас, Верховний Суд врахував ту обставину, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Ухвалюючи постанову від 06.02.2019 року в означеній справі Велика Палата Верховного Суду вказала на аналогічне правове регулювання.

При цьому Верховний Суд зазначив, що правовий висновок у цій справі Велика Палата Верховного Суду висловила щодо правовідносин, які не є тотожними і вказана обставина унеможливлює врахування висновків, викладених у цьому судовому рішенні, під час вирішення справи № 380/2427/20.

Втім, Верховний Суд також звернув увагу, що правовідносини у справі № 380/2427/20 як і у справі № 522/2738/17 мають однакове правове регулювання, а саме: Закон № 2011. Різницю становить лише місце несення служби позивачів у цих справах (прикордонник та військовослужбовець) та підзаконні нормативно-правові акти (Інструкції).

За цих обставин Верховний Суд вважає можливим взяти до уваги зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду в частині висловлених мотивів щодо правил застосування нормативно-правових актів з огляду на їх ієрархію.

На час проведення вказаних виплат Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.08.2016 року № 848 затверджено Інструкцію про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Інструкція № 848) відповідно до п. 1 якої військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Державної прикордонної служби України (далі - орган (підрозділ) Держприкордонслужби), виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Залежно від посади, на яку призначено військовослужбовця або яку він займав до дня прибуття органу (підрозділу) Держприкордонслужби до нового пункту постійної дислокації, розмір підйомної допомоги визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія). До підйомної допомоги не включаються винагорода за бойове чергування, щомісячна додаткова грошова винагорода і морське грошове забезпечення (п. 2 Інструкції № 848).

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача 1 щодо невиплати позивачу підйомної допомоги та невключення до складу грошового забезпечення для її обрахунку додаткової грошової винагороди на підставі постанови КМУ від 22.09.2010 року № 889.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача 1.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ст. 308 КАС України не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та наддав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу 11 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 380/9/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.