Справа № 160/8392/21
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/8392/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 р. (суддя Златін С.В.) в адміністративній справі №160/8392/21 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ начальника Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради № 68-к від 08.04.2021 про звільнення з посади головного спеціаліста відділу моніторингу стану дотримання законодавства з питань праці інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради з 12.04.2021 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити на посаді головного спеціаліста відділу моніторингу стану дотримання законодавства з питань праці інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради; стягнути з Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради компенсацію за вимушений прогул, виходячи із суми середньомісячного заробітку в розмірі 12851,01 грн. з моменту звільнення до постановлення рішення суду; стягнути з Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради компенсацію за завдану незаконним звільненням моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на відсутність законних підстав для її звільнення, оскільки відповідачем не запропоновано до звільнення іншу роботу у відповідача; відповідачем не враховано переважне право позивача на залишення на роботі; відповідачем не враховано, що позивачка станом на момент звільнення є особою, якій до настання пенсійного віку, залишилось менше трьох років, а тому вона має переважне право на залишення на посаді; відповідач своїми незаконними діями спричинив позивачці моральні страждання (позивачка вимушена шукати нову роботу, докласти зусиль для налагоджування життєвих обставин, які зазнали змін), які оцінені позивачкою у 20000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами загального позовного провадження, позов задоволено частково. Суд скасував наказ начальника Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради № 68-к від 08.04.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу моніторингу стану дотримання законодавства з питань праці інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради з 12.04.2021 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, поновив її на посаді головного спеціаліста відділу моніторингу стану дотримання законодавства з питань праці інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради з 13.04.2021, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.04.2021 по день винесення рішення суду у розмірі 36671,40 грн., заподіяну моральну шкоду у розмірі 2000 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Позивачкою рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено у задоволенні позову, в апеляційному порядку не оскаржено.

Апеляційна скарга подана відповідачем. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Скаржник вказує, що позивачкою пропущено строк звернення до адміністративного суду; суд першої інстанції безпідставно відмовив у залученні в якості третьої особи Дніпровський міський центр зайнятості, якому відповідач повинен відшкодувати суму виплачених позивачці страхових коштів та вартість соціальних послуг; суд дійшов помилкового висновку про порушення порядку звільнення позивачки, оскільки остання неодноразово не виконувала свої обов`язки; внаслідок недостатнього досвіду роботи та навичок у роботі з комп`ютерними програмами, вона не могла виконувати посадові обов`язки старшого інспектора відділу організаційно-аналітичної роботи та діловодства; у зв`язку із відсутністю штатного розкладу станом на 06.04.2021 позивачці неможливо було пропонувати вакантні посади; позивачка не відноситься до кола осіб, яких законодавством заборонено звільняти; стягнення середнього заробітку здійснено судом без врахування того, що позивачкою отримано допомогу по безробіттю та вихідної допомоги при звільненні; суд стягнув 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди без встановлення обставини заподіяння такої.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Позивачка просила залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи:

Рішенням Дніпровської міської ради від 10.02.2021 № 6/3 «Про затвердження структури виконавчих органів Дніпровської міської ради, загальної чисельності працівників Дніпровської міської ради та її виконавчих органів» загальну чисельність працівників відповідача скорочено на 30 штатних одиниць. 11.02.2021 відповідачем видано наказ № 2-ОД «Про скорочення штату та чисельності працівників», яким зменшено чисельність працівників відповідача на 30 штатних одиниць; внести зміни до штатного розпису відповідача. 12.02.2021 відповідачем попереджено позивача про наступне звільнення у відповідності до вимог ч.1 ст. 40 КЗпП України. 08.04.2021 відповідачем видано наказ № 68-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено позивача з посади головного спеціаліста відділу моніторингу стану дотримання законодавства з питань праці інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради з 12.04.2021 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України через скорочення штату працівників; виплачено компенсацію за 2 календарних дні невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. У матеріалах справи містять штатний розпис відповідача станом на 01.01.2021 року, з якого видно, що загальна чисельність працівників відповідача 45 осіб; є відділ моніторингу стану дотримання законодавства з питань праці, у якому є дві посади головного спеціаліста; та штатний розпис відповідача станом на 13.04.2021 року, з якого видно, що загальна чисельність працівників відповідача 15 осіб; відділ моніторингу стану дотримання законодавства з питань праці об`єднано з відділом здіснення контрольних заходів в один відділ, у якому є одна посада головного спеціаліста. З відзиву відповідача судом встановлено, що станом на 12.04.2021 року у відповідача була одна вакантна посада старший інспектор відділу організаційно-аналітичної роботи та діловодства. Доказів пропонування позивачу вказаної вакансії відповідачем не надано. Позивач з урахуванням (для виконання функції старшого інспектора відповідача потрібна базова вища освіта відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра без вимог до стажу роботи, а позивач має вищу освіту, що підтверджується копією диплому, яка міститься у матеріалах справи), міг виконувати обіймати вказану посаду. Також судом під час розгляду справи встановлено, що позивачу 06.04.2021 року відповідач пропонував посаду головного спеціаліста в Департаменті громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради за переведенням, що підтверджується відповідним повідомленням відповідача, копія якого міститься у матеріалах справи; на вказану посаду та на переведення позивач погодився; однак переведення фактично не відбулося; наказ про переведення позивача відсутній.

Не погоджуючись зі звільненням з посади, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправне звільнення позивачки спірним наказом.

Скаржник наполягає на тому, що позивачкою порушено строк звернення до адміністративного суду, внаслідок чого судом першої інстанції безпідставно було відкрито провадження у справі.

Згідно частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 оскаржується наказ №68-к від 08 квітня 2021 р. про її звільнення. При цьому, у квітні 2021 р. вона звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання незаконним та скасування зазначеного наказу в порядку цивільного судочинства. Ухвалою районного суду від 30 квітня 2021 р. провадження у цівільній справі №203/1581/21 було відкрито. В подальшому, ухвалою цього ж суду від 21 травня 2021 р. провадження у цивільній справі закрито із роз`ясненням позивачці права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства. Після набрання ухвалою законної сили - 24.05.2021, ОСОБА_1 25.05.2021 було подано позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 23 червня 2021 р. Дніпропетровський окружний адміністративний суд надав оцінку наведеним вище обставинам та, врахувавши правові висновки Європейського суду з прав людини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач у квітні 2021 року в межах місячного строку звернувся до суду в порядку ЦПК України, і після закриття судом провадження у справі у порядку ЦПК України, протягом найкоротшого строку звернувся з даним позовом до суду в порядку адміністративного судочинства, відтак, строк звернення до суду пропущено позивачем з поважних та незалежних від нього причин, оскільки не було визначено чітку юрисдикцію даної категорії спорів судовими органами.

Колегія суддів вважає, що такий висновок відповідає принципу верховенства права, ґрунтується на нормах процесуального права, тому відхиляє доводи скаржника в цій частині.

Наступним аргументом скаржника є порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке виявилося у незалученні до участі в розгляді справи третьої особи Дніпровського міського центру зайнятості, якому відповідач повинен відшкодувати суму виплачених позивачці страхових коштів та вартість соціальних послуг.

Пунктом 4 частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

В ухвалі від 07 липня 2021 р. суд першої інстанції зазначив, що згідно ч.4 ст. 49 КАС України у заявах про залучення третіх осіб зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Предметом спору у даній справі є поновлення позивача на посаді у відносинах публічної служби та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення суду не може впливати на законні інтереси Дніпровського міського центру зайнятості, оскільки позивач не перебував із ним у відносинах публічної служби. Правовідносини, які ймовірно виникнуть між відповідачем та Дніпровським міським центром зайнятості в майбутньому у разі прийняття ймовірного рішення суду про задоволення позовних вимог, не є відносинами з приводу публічної служби позивача.

Колегія суддів вважає, що наведена судом першої інстанції аргументація підстави для відмови відповідачу у залученні до участі в розгляді справи Дніпровського міського центру зайнятості ґрунтується на приписах Кодексу адміністративного судочинства України. Доводи скаржника в цій частині не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. У свою чергу, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення розміру виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, незважаючи на обставину отримання ним допомоги по безробіттю. Дійсно, згідно із ч. 4 ст. 35 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття роботодавець зобов`язаний повернути Фонду соцстрахування на випадок безробіття суму виплаченого працівникові забезпечення і вартості наданих соціальних послуг. За період вимушеного прогулу працівник фактично отримує і допомогу по безробіттю, і середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому, про необхідність зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу вказувалось у постанові Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 № 9. Однак, висновки цієї постанови грунтувались на приписах ч.3 ст.117 Кодексу законів про працю, яка була виключена Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 20.12.2005 року № 3248-15.

Вітак, право працівника на отримання середньої зарплати за час вимушеного прогулу не ставиться в залежність від отримання ним допомоги по безробіттю чи заробітної плати за новим місцем роботи.

Щодо доводів скаржника про незадовільне виконання позивачкою своїх службових обов`язків, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів застосування до позивачки дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів враховує правовий висновок суду касаційної інстанції сформульований у постанові від 08 квітня 2020 р. у справі №808/2741/16, відповідно до якого встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Скаржник також наполягає на недоведеності позивачкою обставини заподіяння моральної шкоди.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як зазначено у Пленумі Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що встановлена обставина незаконного звільнення свідчить про протиправну поведінку відповідача, що призвело до порушення конституційних прав позивачки. Стягнута судом сума у розмірі 2000 грн. в рахунок відшкодування такої шкоди, на переконання колегії суддів, є адекватною відносно наведених вище факторів її заподіяння.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 р. в адміністративній справі №160/8392/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 грудня 2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук