Справа № 159/5826/21
Суддя: Волкова Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/5826/21
Провадження № 2-а/159/128/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокум.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колєсніка Богдана Володимировича до Інспектора роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту Патрульної поліції Данилюка Андрія Михайловича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

06 жовтня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Колєснік Богдан Володимирович звернувся до суду з позовом до Інспектора роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту Патрульної поліції Данилюка Андрія Михайловича (далі Відповідач-1), Департаменту патрульної поліції (далі Відповідач-2) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №461201 від 30.09.2021.

1. Стислий виклад позиції сторін

1.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що за змістом оскаржуваної постанови ДП18 №461201 від 30.09.2021 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Кодекс) у зв`язку із тим, що він о 10:40 год. 30.09.2021 керував транспортним засобом BMW X5 (далі - ТЗ) у місті Ковель по автошляху М-07 Київ-Ковель-Ягодин, 445 км, при цьому на номерних знаках ТЗ були затерті символи, що не давало змоги їх розпізнати із відстані 20 м, що є порушенням підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки під час розгляду справи поліцейським порушено процедуру її розгляду: не роз`яснено права, передбачені частиною першою статті 268 Кодексу та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України. Також поліцейським не встановлено дійсних обставин. Заперечив обставини щодо нечитабельності номерних знаків; ствердив, що номерні знаки були без забруднень, істотних потертостей, інших значних дефектів, які б унеможливлювали ідентифікацію символів із відстані 20 метрів, що свідчить про безпричинну зупинку ТЗ. Зазначив, що поліцейський жодних замірів відстаней не здійснював, а в оскарженій постанові відсутня інформація про найменування приладу технічної фіксації, використаного поліцейським для фіксації 20-ти метрової відстані та процедури розгляду справи уцілому.

1.2. З урахуванням скороченого строку розгляду даної категорії спорів (з урахуванням особливостей § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ухвалою суду від 11.10.2021 відповідачам встановлено п`ятиденний строк (із для отримання копії ухвали) для подачі відзиву на позов. Вказану ухвалу відповідачі отримали 13.10.2021, що стверджується довідками про доставку електронного листа. Отже п`ятиденний строк для подачі відзиву на позов тривав із 14.10.2021 по 18.10.2021.

Відзив, датований 29.10.2021, представника Відповідача-2 до суду надійшов 02.11.2021, тобто із пропуском процесуального строку, встановленого судом.

Відповідач -1 відзиву на позов не подав. У судовому засіданні 26.11.2021 інспектор Данилюк А.М. пояснив, що вважає оскаржену постанову законною; символи на номерних знаках буди очевидно затертими і розпізнати їх із відставні 20 м було неможливо; вимірювання відстані спеціальними технічними засобами не проводилось, оскільки вказані факти не викликали жодного сумніву; окрім того, сертифікованим приладом для вимірювання відстані екіпаж не оснащений. На наданому суду відеозаписі із нагрудної камери поліцейського чітко убачається нечитабельність номерних знаків ТЗ під керуванням ОСОБА_1 . Фіксація розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності відбувалась на нагрудну камеру поліцейського, однак не безперервно, що не є порушенням чинного законодавства.

2. Заяви клопотання учасників справи

Позивач, представник позивача у судове засідання не прибули, у заяві від 10.12.2021 просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Відповідач-1, представник Відповідача-2 у судове засідання також не прибули, хоча були належно повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявили.

З огляду на встановлені обставини, розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу (частина третя статті 194, частина четверта статті 229 КАС України).

3. Рух справи у суді; інші процесуальні дії у справі

Ухвалою від 11.10.2021 за вказаним позовом відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої постановлено проводити з урахуванням особливостей, які визначені статтею 286 КАС України. Судовий розгляд справи призначено на 21.10.2021, відкладено на 16.11.2021, 26.11.2021, 14.12.2021.

Ухвалою від 16.11.2021 у відповідача - Департаменту патрульної поліції судом витребувано відеозапис з місця вчинення та місця розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Інші процесуальні дії у справі судом не вчинялись.

4. Встановлені судом обставини.

За змістом постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 461201 від 30.09.2021 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною шостою статті 121 Кодексу та зазначено, що о 10:40 год. 30.09.2021 ОСОБА_1 керував ТЗ із затертими символами на номерних знаках, що не давало змоги їх розпізнати із відстані 20 м, що є порушенням підпункту «в» пункту 2.9 ПДР, та накладено штраф у розмірі 850 грн.

5. Застосовані норми права; мотиви їх застосування.

5.1. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил.

У пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законом.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007) особа, яка володіє чи керує автомобілем підпадає під дію спеціальних правил, оскільки використання транспортного засобу є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізував своє право володіти автомобілем, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Диспозиція частини шостої статті 121 Кодексу передбачає відповідальність за експлуатацію транспортного засобу без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.9 ПДР водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Контроль за дотриманням Правил дорожнього руху в силу статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» покладено на органи поліції.

У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративне правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративного стягнення та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 222 Кодексу розгляд справ про адміністративні правопорушення за частиною шостою статті 121 Кодексу віднесені до повноважень органів Національної поліції.

Згідно із статтею 258 Кодексу та пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджені наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція № 1395), поліцейський виносить постанову у справі на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пункту 4 розділу IV цієї Інструкції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною шостою статті 121 Кодексу виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції).

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 Кодексу є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (пункт 1 розділу ІV Інструкції).

Як визначено пунктами 5, 6 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 за № 1026 (далі Інструкція № 1026), включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

Таким чином, керуючись наведеними нормами, необхідно дійти висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься поліцейським за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу.

5.2. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV Кодексу.

Відповідно до статті 280 Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною другою статті 283 Кодексу визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 Кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 Кодексу встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 Кодексу закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

5.3. В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283, 284 Кодексу. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

5.4. Як установлено в судовому засіданні, під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності поліцейський не виконав вимоги пункту 4 розділу IV Інструкція № 1395 не роз`яснив особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59 Конституції України.

Також, поліцейським не забезпечено безперервної відеозйомки під час виконання ним службових обов`язків розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є порушенням пунктів 5, 6 розділу ІІ Інструкції № 1026.

Також, під час розгляду даної справи відповідачами суду не надано доказів фіксації (будь-яким вимірювальним приладом, у тому числі - сертифікованим) двадцятиметрової відстані від номерного знаку ТЗ, за результатами якого встановлено подію і склад адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 керування ТЗ із номерним знаком, на якому не розпізнаються символи з відстані 20 м.

5.5. У справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Оцінивши оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вимогам, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає його таким, що прийняте без дотримання вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Окрім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Виходячи з положень статей 8, 62 Конституції України до тримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням статті 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

У даному контексті суд звертає увагу на стандарт доведення поза розумним сумнівом, який означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, орган має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

5.6. Оцінюючи на предмет допустимості наданий Відповідачем-2 доказ - оптичний диск з відеофіксацією із місця події, суд керується таким.

У силу статті 99 КАС України такий доказ є електронним.

Згідно з частиною другою статті 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого статтею 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Як встановлено судом за результатами дослідження такого доказу на оптичному диску, на файлах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, наданий суду відеозапис не є допустимим доказом в розумінні статті 74 КАС України.

5.7. Отже, на переконання суду, суб`єкт владних повноважень не довів (із дотриманням принципу поза розумним сумнівом) усіх обставин, які містяться в оскарженій постанові та заперечені позивачем.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 підлягає скасуванню.

Згідно із пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

6. Щодо судових витрат.

6.1. Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

6.2. Позивачем при подачі адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 454 грн, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Відповідача-2.

6.3. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 2 500 грн суд зазначає таке.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Відповідач заперечень щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу суду не надав.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження обумовленої суми гонорару на правову допомогу адвоката, позивачем надані наступні докази:

-договір про надання правової допомоги № 155 від 01.10.2021;

-акт про надання правової допомоги № 1 від 06.10.2021 (із описом виконаних робіт);

-квитанцію до прибуткового касового ордера № 54 від 06.10.2021;

-прибутковий касовий ордер № 54 від 06.10.2021.

Договір № 155 від 01.10.2021 укладений між адвокатом Колєсніком Б.В. і ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору за правову допомогу, передбачену у пункті 1.1 цього договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі та на умовах, визначених пункті 3.1.3 цього договору. Пунктом 3.1.4. договору сторони погодили, що факт наданої адвокатом і отриманої клієнтом правової допомоги підтверджується відповідним актом.

Відповідно до акту про надання правової допомоги від 06.10.2021 клієнт отримав від адвоката правову допомогу: ознайомлення з матеріалами справи, аналіз нормативно-правової бази, що регулює спірні правовідносини, судової практики та формування правової позиції у справі; складання та погодження позовної заяви. Вартість однієї години роботи адвоката 500 грн, витрачений адвокатом час в межах цих договірних відносин 5 годин; загальна вартість наданих послуг становить 2 500 грн.

Оплату отриманих послуг у сумі 2 500 грн ОСОБА_1 06.10.2021 провів готівковими коштами; адвокат склав квитанцію до прибуткового касового ордера.

Таким чином, позивачем документально доведено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 500 грн, тому зазначену суму також необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача-2.

Керуючись пунктом 3 частини першої статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 19, 139, 205, 241-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колєсніка Богдана Володимировича до Інспектора роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту Патрульної поліції Данилюка Андрія Михайловича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №461201 від 30.09.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною шостою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 850 грн, та провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліціїна користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору; 2 500 грн (дві тисячі п`ятсот грн) витрати на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його отримання.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ;

представник позивача - Колєснік Богдан Володимирович РНОКПП НОМЕР_2 ; Волинська область, Ковельський район, селище міського типу Ратне, вулиця Центральна, 42, 44100;

відповідач - Інспектор роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту Патрульної поліції Данилюка Андрія Михайловича; 45008, Волинська область, місто Ковель, вулиця Драгоманова, 19;

Відповідач Департамент патрульної поліції, ідентифікаційний код юридичної особи 40108646; місто Київ, вулиця Федора Ернста, 3, 03048.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2021.

Головуючий:Ю. Ф. Волкова