Справа № 520/15398/21
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2021 р. № 520/15398/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Костюшко О.В.,

представника позивача та відповідача за зустрічним позовом - Наумецької Е.Ю.,

представника відповідача та позивача за зустрічним позовом - Бочарова Д.Є.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнати незаконним та скасувати рішення, -

В С Т А Н О В И В:

13.08.2021 Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути до бюджету України з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 135883,31 гривень.

Ухвалою суду від 17.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного провадження відповідно ст. 262 КАС України.

28.09.2021 від ОСОБА_1 до суду надійшов зустрічний позов, у якому просить суд визнати незаконним податкову вимогу від 21.01.2021 №2356-13; визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2031 від 06.11.2020.

Ухвалою суду від 30.09.2021 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 та об`єднато вимоги зустрічного позову з первісним позовом Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Справу №520/15398/21 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог представник Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України зазначив, що у відповідача виник податковий борг у сумі 135883,31 грн, який повинен бути стягнутий до Державного бюджету України згідно вимог Податкового кодексу України.

Представник позивача та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, а зустрічний позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з ППР №0-2031 від 06.11.2020, згідно якого ГУ ДПС у Харківській області було нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 148675,64 грн, що є предметом позову, з вирахуванням 12792,33 грн які ОСОБА_1 були сплачені в рахунок оплати нарахованого за ППР №0-2031 податку, проте, як зазначає відповідач та позивач за зустрічним позовом, зазначена сума грошових коштів представниками ГУ ДПС у Харківській області самостійно була зарахована в рахунок оплати ППР №0-2031, оскільки вказана сума ОСОБА_1 сплачувалася, відповідно до платіжного доручення №21 від 18.03.2020 на оплату раніше складеного ППР №5706-2034/174 від 19.02.2020, згідно якого ОСОБА_1 було визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, у сумі 12792,23 грн, що зокрема підтверджується, як самим ППР №5706-2034/174 від 19.02.2020, так і платіжним дорученням №21 від 18.03.2020. ППР №5706-2034/174 було складене представниками ГУ ДПС у Харківській області у зв`язку з наявним у ОСОБА_1 , за податковий період - 2019 рік, податковим боргом зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме на нежитлову будівлю літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 3562,8 кв. метрів яка, відповідно до Договору купівлі - продажу нежитлової будівлі від 09.08.2017, серія та номер: 1625, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаража Іриною Петрівною та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2017, індексний номер витягу 94129013, починаючи з 09.08.2017 та до 07.07.2020 цілком і повністю належала ОСОБА_1 на праві приватної власності та використовувалася нею, відповідно до її цільового призначення, визначеного Технічним паспортом на виробничий будинок «склад збірно-роздрібний» від 30.01.2007 - як склад, у процесі здійснення власної, як Фізичної особи - підприємця, господарської діяльності.

Суд зазначає, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як новий місцевий податок, було запроваджено Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті Податкового кодексу України встановлено повноваження міських рад при встановленні місцевих податків та зборів, які, враховуючи статтю 19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" на території міста Харкова встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту § пункту 5 Додатку № 1 «Ставки та пільги з податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки» якого (у зв`язку з виключенням, на підставі Рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 №1284/18 (набрало чинності з 01.01.2019) підпункту 5 пункту 5 Додатку №1 Рішення від 22.02.2017 «будівлі промислові та склади»), ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме «Склад», починаючи з 01.01.2019 становить 0,1 відсотки.

У Податковому кодексі України (далі - ПКУ) питання пов`язані з нарахуванням та справлянням податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки врегульоване статтею 266 ПКУ.

Так, відповідно до положень підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ визначено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У свою чергу, підпунктом 266.2.2 статті 266 ПКУ визначені об`єкти, що не являються об`єктами оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки серед яких, відповідно до підпункту «є» (в редакції, що діяла на період, за який ГУ ДПС у Харківській області було нараховано податок, згідно ППР №0-2031 від 06.11.2020), не являлися об`єктами оподаткування вказаного податку будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України" щодо вдосконалення адмі ністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» №466-ІХ від 16.01.2020, який набрав чинності 23.05.2020, підпункт «є» підпункту 266.2.2 статті 266 ПКУ було викладено у новій редакції, згідно якої, не явля ються об`єктами оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ді лянки будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються

Верховним судом у Постанові від 15.05.2018 по Справі №806/2461/17 зазначено про те, що Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Буквальний аналіз пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, як зазначено Верховним судом, свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств".

За положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті ПКУ об`єктами нежитлової нерухомості являються будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади, згідно підпункт "г" підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті ПКУ.

Пунктом 5.3 статті 5 ПКУ визначено, що інші терміни, які застосовуються у Податковому Кодексі України і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, Резервуари, силоси та склади (резервуари та ємності; резервуари для нафти та газу; силоси для зерна, цементу та інших сипких мас; холодильники та спеціальні склади; складські майданчики) віднесено до підрозділу 12 "Будівлі нежитлові", групи 125 "Будівлі промислові та склади", класу 1252 "Резервуари, силоси та склади".

До Резервуарів, силосів та складів відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1252 "Резервуари, силоси та склади", який в свою чергу включає підкласи: 1252.1 - "Резервуари для нафти, нафтопродуктів та газу", 1252.2 - "Резервуари та ємності інші", 1252.3 - "Силоси для зерна", 1252.4 - "Силоси для цементу та інших сипучих матеріалів", 1252.5 - "Склади спеціальні товарні", 1252.6 - "Холодильники", 1252.7 - "Складські майданчики", 1252.8 - "Склади універсальні", 1252.9 - "Склади та сховища інші".

Відповідно до відомостей, наявних як у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2017 (Індексний номер витягу 94129013); Довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.09.2021 (Номер інформаційної довідки 274777502)) так і у Договорі купівлі - продажу нежитлової будівлі від 09.08.2017 (серія та номер: 1625), посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаража Іриною Петрівною, а також у Технічному паспорті на будівлю літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 від 30.01.2007 (який наразі є чинним, чинність якого ніким не заперечувалася та не оспорювалася; екземпляр якого зберігається у Інвентаризаційній справі Харківського міського бюро технічної інвентаризації) будівля літ. «Ю-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у встановленому законом порядку, віднесена до типу «нежитлова будівля» (нежитлова нерухомість) та визнана «складом».

З метою підтвердження типу нежитлової будівлі літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 також було замовлено у Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматичних систем в будівництві» (ДП ДНДІАСБ) експертизу, за результатом проведення якої, згідно Переліку об`єктів нерухомого майна фізичної особи ОСОБА_1 , що знаходяться за адресами: АДРЕСА_3 , що являється Додатком до Експертного Висновку АС2 №2025801 від 15.(09.2021, «Нежитлова будівля, літ. «Ю-2» Склад збірно- роздрібний імп, загальною площею 3652,8 кв.м.», за функціональним призначенням визнана «Складом універсальним» (код за ДК 018-2000 - 1252,8).

З урахуванням викладеного, у розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 статті 266 ПКУ, належна ОСОБА_1 будівля літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 не являлася, як до внесення Закону України №466-ІХ від 16.01.2020 змін до підпункту «є», так і не являється, станом на теперішній час, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Окремо суд зазначає, що Національним класифікатором України ДК 009:2010, який був затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 року №457 (далі - ДК 009:2010) надано визначення терміну «економічна діяльність», під якою розуміється процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", С "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та Б "Будівництво".

Одним з основних видів моєї діяльності, як Фізичної особи - підприємця, що підтверджується відомостями, наявними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є «виробництво пестицидів та іншої агрохімічної продукції», що відповідно до Структури класифікації видів економічної діяльності, передбаченої ДК 009:2010 має код « 20.20» та належить до секції С "Переробна промисловість", а відтак здійснюваний мною вид господарської діяльності підпадає під Секцію, на яку поширює свою дію положення підпункту «є» підпункту 266.2.2 статті 266 ПКУ, в редакції Закону України №466-ІХ від 16.01.2020, що у свою чергу також вказує на те, що належна мені, на праві власності нежитлова будівля літ. «Ю-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та яку ОСОБА_1 використовує як «Склад» для зберігання пестицидів та іншої агрохімічної продукції, виробляємої під час здійснення власної господарської діяльності, протягом 2020-2021 років продовжує не являтися об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Також, положення підпункту 266.2.2 статті 266 ПКУ розповсюджують свою дію не лише на промислові підприємства, а й на фізичних осіб, у тому числі тих, які здійснюють підприємницьку діяльність.

З приводу вказаного, Верховним судом у Постанові від 09.07.2021 по справі №816/523/17 було акцентовано увагу на тому, що підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти), який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

На підставі викладеного Верховний суд зробив висновок, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду та зазначив, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічна правова позиція була висловлена в Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 по справі №820/3556/17.

При цьому, в Окремій думці до Постанови Верховного Суду від 17.02.2020 по справі №820/3556/17 від 17.02.2020 Верховний Суд у складі Суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 акцентував увагу на тому, що положення підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюють виключно одну умову застосування податкової пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - наявність спеціального об`єкта, який мав би статус будівлі промисловості. Іншого законодавець не передбачив, а у Окремій думці Судді ВС Васильєхвої І.А. від 17.02.2020 останньою було наголошено увагу на тому, що «в аспекті будівель промисловості умова для застосування положень підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ одна - наявність спеціального статусі в будівлі, як будівлі промисловості».

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Нежитлова будівля літ. « 10-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , як вже зазначалося, має статус «Складу універсального» (код за ДК 018-2000 - 1252.8 у зв`язку з чим, відноситься до класу 1252 "Резервуари, силоси та склади", групи 125 "Будівлі промислові та склади", підрозділу 12 "Будівлі нежитлові", а відтак позиція Верховного суду, яка була висловлена у Постанові від 09.07.2021 по Справі №816/523/17 та у Постанові від 17.02.2020 по справі №820/3556/17 підлягає до застосування і у вказаній справі, у зв`язку з чим положення підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ підлягають до застосування, у відношенні ОСОБА_1 , як Фізичної особи- підприємця.

З урахуванням викладеного, будівля літ. « 10-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 не являється об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, у зв`язку з чим складене, у відношенні мене ППР №0-2031 від 06.11.2020 та нарахована, згідно вказаного ППР сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 148675 (сто сорок вісім тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн 64 коп. є незаконними та підлягає скасуванню.

Щодо здійснення нарахування (обчислення) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за який було складено ППР №0-2031 від 06.11.2020, суд зазначає наступне.

Так, згідно відомостей, наявних у відповіді ГУ ДПС у Харківській області від 18.05.2021 вих. №18629/6/20-40-24-15-19, що була надана на заяви ОСОБА_1 №б/н (вх. ГУ ДПС у Харківській області №13718/Інше/75, №13695/Інше/75) та у відповіді ГУ ДПС у Харківській області від 10.09.2021 вих. №37654/6/20-40-24-15-19, що була надана на заяви від 12.08.2021 №б/н (вх. ГУ ДПС від 12.08.2021 №71484/6/ЕКП, №71494/6/ЕКП, №71695/6, №71610/6/75) та на заяву від 21.07.2021 №б/н (вх. ГУ ДПС від 21.07.2021 №65372/6/ЕКП/75) вбачається, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за ППР №0-2031 від 06.11.2020, ГУ ДПС у Харківській області було нараховано ОСОБА_1 «в автоматичному режимі засобами ITC «Податковий блок» на підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна».

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Таким чином, підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ містить чітке зазначення про те, що у разі обчислення податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки за допомогою відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, контролюючий орган, в обов`язковому порядку повинен звіряти наявні у Державному реєстрі відомості з відомостями, наявними у оригіналах документів, зокрема документах, що посвідчують право власності на об`єкт житлової та нежитлової нерухомості.

Розділом 2 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 визначено, що ППР повинне містити, окрім іншого: обґрунтовану підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків; розрахунок податкового зобов`язання; нормативні підстави - посилання на норму Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої було зроблено розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; інформацію щодо наявності обставин, які відповідно до Кодексу пом`якшують, обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності з дорученням до ППР документів, що підтверджують зазначені факти, що у свою чергу вказує на те, що ППР повинне бути вмотивованим та підтверджуватися належними та допустимими матеріалами (доказами).

У свою чергу, посадові особи ГУ ДПС в Харківській області, під час обчислення податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки на будівлю літ. «Ю-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та складання ППР №0-2031 від 06.11.2020 обмежилися виключно даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому містяться відомості про те, що зазначена будівля належить до категорії «нежитлова будівля», але не зазначено безпосереднього типу будівлі та не здійснили жодних заходів, спрямованих на забезпечення повного, всебічного, об`єктивного, а відтак і неупередженого дослідження обставин справи, зокрема на перевірку наявної у Державному реєстрі інформації та на встановлення типу будівлі літ. «Ю-2», результатом чого стало складення вказаного ППР за наявності невизначеності типу будівлі літ. «Ю-2», що є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема вимог, визначених підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ та являється підставою для визнання як нарахованого ОСОБА_1 , згідно ППР №0-2031 від 06.11.2020 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 148675,64 грн так і самого ППР - незаконними, а відтак і підставою для визнання ППР №0-2031 від 06.11.2020 - незаконним.

Крім того суд зазначає, що після отримання ППР №0-2031 від 06.11.2020 ОСОБА_1 , у відповідності до положень підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПКУ здійснювалися заходи щодо оскарження як самого факту нарахування мені за вказаним ППР податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки так і суми нарахованого податку.

Зокрема, 30.11.2020 на адресу ГУ ДПС у Харківській області, шляхом надсилання через скриньку кореспонденції ГУ ДПС у Харківській області та дублюванням через електронний кабінет Платників податків, було подано заяву щодо перегляду нарахованого податку з долученням до неї копії Технічного паспорту на нежитлову будівлю літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Представником позивача зазначено, що протягом грудня 2020 року - липня 2021 року ніяких відповідей на зазначені вище заяви до ГУ ДПС у Харківській області від 30.11.2020 ОСОБА_1 не отримувала, у зв`язку з чим 21.07.2021 на адресу ГУ ДПС у Харківській області, через електронний кабінет Платників податків було повторно подано заяву про перегляд нарахованого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованого за ППР №0-2031 від 06.11.2020, яка була зареєстрована у ГУ ДПС у Харківській області під №65372/6/ЕКП/75, з долученням до заяви копії технічного паспорту на нежитлову будівлю літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

12.08.2021, оскільки заяви від 30.11.2020 та від 21.07.2021 були залишені без розгляду, ОСОБА_1 втретє було подано до ГУ ДПС у Харківській області, через канцелярію та через електронний кабінет Платників податків заяву про перегляд нарахованого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованого за ППР №0-2031 від 06.11.2020, яка була зареєстрована у ГУ ДПС у Харківській області під №71484/6/ЕКП, з долученням до заяви копії технічного паспорту на нежитлову будівлю літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

14.09.2021 на адресу ОСОБА_1 , від ГУ ДПС у Харківській області надійшла відповідь від 10.09.2021 №37654/6/20-40-24-15-19, яка була надана на заяви від 12.08.2021 №б/н (вх. ГУ ДПС від 12.08.2021 №71484/6/ЕКП, №71494/6/ЕКП, №71695/6, №71610/6/75) та на заяву від 21.07.2021 №б/н (вх. ГУ ДПС від 21.07.2021 №65372/6/ЕКП/75) у якій зазначено, що ППР №0-2031 від 06.11.2020 не підлягає скасуванню, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нежитлова будівля літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 не містить класифікаційної ознаки та запропоновано ОСОБА_1 звернутися до Державного науково-дослідного інституту автоматизованих систем у будівництві Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України для отримання експертного висновку щодо приналежності вказаної будівлі до певного класу будівель за Класифікатором, а 15.09.2021 засобами поштового зв`язку (поштове відправлення №770) надійшла відповідь ГУ ДПС у Харківській області від 18.05.2021 вих. №18629/6/20-40-24-15-19, яка була надана на заяви №б/н (вх. ГУ ДПС у Харківській області №13718/Інше/75, №13695/Інше/75), а саме на заяви які надсилалися до ГУ ДПС у Харківській області через поштову скриньку та через електронний кабінет Платників податків 30.11.2020.

При цьому, представником позивача повідомлено, що з трекінгу поштового відправлення №770 та наявного конверту, у якому знаходилася відповідь від 18.05.2021 вих. №18629/6/20-40-24-15-19 вбачається, що зазначена відповідь була направлена представниками ГУ ДПС у Харківській області лише 28.08.2021.

Отже, зазначене свідчить про те, що відповідь ГУ ДПС у Харківській області від 10.09.2021 вих. №37654/6/20-40-24-15-19, яка стосується заяви від 21.07.2021 (вх. ГУ ДПС від 21.07.2021 №65372/6/ЕКП/75) та відповідь ГУ ДПС у Харківській області від 18.05.2021 вих. №18629/6/20-40-24-15-19, яка стосується заяв від 30.11.2020 (вх. ГУ ДПС у Харківській області №13718/Інше/75, №13695/Інше/75) були надані з порушенням строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

До того ж, з відповідей від 10.09.2021 вих. №37654/6/20-40-24-15-19 та від 18.05.2021 вих. №18629/6/20-40-24-15-19 вбачається, що усі мої заяви від 30.11.2020, від 21.07.2021 та від 12.08.2021 були прийняті ГУ ДПС у Харківській області, визнані такими що подані з додержанням усіх строків та вимог чинного законодавства України та були розглянуті, проте ні відповідь від 10.09.2021, ні відповідь від 18.05.2021 не містять жодних належних та достатніх правових підстав для відмови ОСОБА_1 як у перегляді необхідності сплати нарахованого, згідно ППР №0-2031 від 06.11.2020 податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки так і у перерахунку нарахованої суми вказаного податку оскільки, як вже зазначалося, відповідно до положень підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ, наданий Технічний паспорт на нежитлову будівлю літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 являється чинним, а відтак являється достатньою правовою підставою для перегляду нарахованого податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

У зв`язку з викладеним не погоджуючись з відповідями ГУ ДПС у Харківській області від 10.09.2021 та від 18.05.2021, 17.09.2021 ОСОБА_1 було подано до ГУ ДПС у Харківській області заяву про перегляд нарахованого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме на нежитлову будівлю літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з долученням до неї Експертного висновку ДП ДНДІАСБ №АС2 №2025801 від 15.09.2021 з додатком (Переліком об`єктів та їх класифікацією), Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на нежитлову будівлю літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 від 14.09.2021 та від 09.08.2017 та Технічним паспортом на нежитлову будівлю літ. «Ю-2».

Враховуючи викладене, існують достатні підстави вважати, що заяви 30.11.2020, від 21.07.2021 та від 12.08.2021 разом з долученими до них документами, зокрема копією Технічного паспорту на нежитлову будівлю літ. «Ю-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в супереч вимогам підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПКУ не були прийняті до уваги. Відповіді на заяви були надані з порушенням строків, передбачених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» та є такими, що за своїм змістом не містять як жодних правових підстав для відмови у перегляді нарахованого за ППР №0-2031 від 06.11.2020 податку так і жодних правових підстав для відмови у скасуванні ППР в цілому.

Щодо податкової вимоги від 21.01.2021 №2356-13, на яку, як на доказ, у первісній позовній заяві посилається ГУ ДПС у Харківській області, вказуючи при цьому, що остання направлялася ОСОБА_1 з дотриманням вимог ст. 59 ПКУ, суд зазначає, що за приписами пункту 59.1 статті 59 ПКУ податкова вимога надсилається контролюючим органом у разі виникнення у платника податку податкового боргу, як у наявній ситуації не має місця через відсутність, як станом на 21.01.2021, коли ГУ ДПС у Харківській області було направлено податкову вимогу, так і станом на теперішній час, узгодження між податковим органом та ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за ППР №0-2031 від 06.11.2020, що підтверджується заявами до ГУ ДПС у Харківській області від 30.11.2020, від 21.07.2021, від 12.08.2021 та від 17.09.2021 та відповідями ГУ ДПС у Харківській області від 10.09.2021 №37654/6/20-40-24-15-19 та від 18.05.2021 №18629/6/20-40-24-15-19.

Враховуючи викладене, податкова вимога ГУ ДПС у Харківській області від 21.01.2021 №2356-13 є незаконною, оскільки станом на день її направлення у ОСОБА_1 не існував податковий борг за ППР №0-2031 від 06.11.2020.

До того ж, з Податкової вимоги від 21.01.2021 №2356-13 з повідомленням поштового відправлення №414 та конвертом вбачається, що вказана Податкова вимога ОСОБА_1 не вручалася, що вбачається з відмітки про повернення поштового відправлення.

Суд зазначає, що згідно з положеннями підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПКУ, яким визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 ПКУ, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

У свою чергу, в порушення вимог підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПКУ ППР №0-2031 було складено лише 06.11.2020.

Частиною 1 статті 77 КАСУ визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до положень частини 2 статті 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржуване рі шення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються).

При цьому, законодавцем було чітко визначено, що у вказаних справах суб`єкт вла дних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Верховний суд у Постанові від 09.04.2020 по справі №761/43930/17 зазначив про те, що Європейським судом з прав людини неодноразово наголошувалася увага на тому, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, численна судова практика ЄСПЛ вказує на те, що «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд доходить до висновку, що представниками ГУ ДПС у Харківській області не було доведено те, що ППР №0-2031 від 06.11.2020 було складено, а нарахована у вказаному ППР сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на нежитлову будівлю літ. «Ю-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була нарахована - із дотриманням усіх вимог чинного законодавства України та являються такими, що мають юридичну силу, що у свою чергу вказує на те, що ППР №0-2031 від 06.11.2020 було складене представниками ГУ ДПС у Харківській області, а нарахована у вказаному ППР сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на нежитлову будівлю літ. «Ю-2» була нарахована - з порушенням вимог чинного законодавства України, при не повному, не всебічному, не об`єктивному дослідженні обставин справи, що мають значення, а також без наявності на те, достатніх правових підстав, у зв`язку з чим ППР №0-2031 від 06.11.2020 є незаконним та підлягає скасуванню.

Таким чином відповідачем та позивачем за зустрічним позовом у судовому засіданні доказано протиправність спірних рішень, таким чином, позовні вимоги Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу не підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнати незаконним та скасувати рішення - підлягає задоволенню.

Щодо заяви представника позивача з питань відшкодування сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно акту виконаних робіт від 28.09.2021 №1, позивачем понесені витрати за ознайомлення представником позивача зі змістом первісної позовної заяви, складання позовної заяви до суду, складання відзив на позов, складання зустрічної позовної заяви в загальній сумі 10000,00 грн та згідно акту виконаних робіт від 08.11.2021 №1, позивачем понесені витрати за ознайомлення представником позивача зі змістом первісної позовної заяви, надання консультації з правових питань, підготовка та подання адвокатського запиту, підготовка та подання зустрічної позовної заяви до суду, прибуття 20.10.2021 до суду для участі в судовому засіданні, участь у судовму засіданні 10.11.2021 в загальній сумі 8000,00 грн.

Суд зазначає, що згідно з ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, враховує складність справи та надані адвокатом послуги.

З огляду на те, що, позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнати незаконним та скасувати рішення, є справою незначної складності та обсяг доказів є незначеим, суд доходить до висновку, що вимога про стягнення судових витрат пов`язаних з правничою допомогою, підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню на користь позивача суми у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст. 132, 134, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнати незаконним та скасувати рішення - задовольнити.

Визнати незаконною податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 21.01.2021 №2356-13.

Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області №0-2031 від 06.11.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 1486 (одна тисяча чотириста вісімдесят шість) грн 76 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2021 року.

Суддя М.М.Панов