Справа № 480/1503/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р. Справа № 480/1503/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Пінчук" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2021, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, по справі № 480/1503/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання протипраним та скасування наказу, зобов`язання відповідача надати дозвіл,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі по тексту ГУ Держгеокадастру у Сумській області, відповідач), в якій просила суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену у наказі від 22.01.2021 №18-798/16-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради, Білопільського району, Сумської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га., із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею до 2.00 га., для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області на відстані 1,5 км;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області витрати на оплату судового збору в сумі 908 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що виданий ГУ Держгеокадастру у Сумській області на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року №480/7798/20 наказ від 22.01.2021 №18-798/16-21-СГ, яким повторно відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав відсутності інформації щодо відповідності місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, що ведеться на регіональному рівні, зокрема схемі планування території, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки наведені в ньому обставини не відповідають дійсності, з огляду на те, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області відоме місцезнаходження земельної ділянки (при попередньому зверненні із відповідною заявою позивачем було додано викопіювання бажаного місцезнаходження земельної ділянки, розташування якої не змінювалось). Враховуючи, що відповідач при винесенні оскаржуваного наказу не розглянув по суті звернення позивача та не врахував висновки Сумського окружного адміністративного суду, що викладені у рішенні від 23.12.2020 по справі № 480/7798/20 щодо оцінки відмови від 14.07.2020 № Б-22899-2206/21-20 з підстав перебування бажаної до відведення земельної ділянки у користуванні СФГ «Пінчук», стверджує, що позов підлягає задоволенню. При цьому наголосила, що ОСОБА_2 , якому було надано право постійного користування спірною земельною ділянкою, помер у 2016 році, у зв`язку з чим оскаржувана відмова відповідача складена за відсутності законних підстав. Належним способом захисту її прав вважає саме зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки відповідач двічі відмовив їй у наданні дозволу з підстав, не передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі № 480/1503/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" від 22.01.2021 №18-798/16-21-СГ.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області на відстані 1,5 км.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) витрати на оплату судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство «Пінчук» (далі ФГ «Пінчук», апелянт) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі № 480/1503/21 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що земельну ділянку загальною площею 49,2 га, яка розташована на території Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області, надано ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської районної ради Сумської області від 21.03.1995 № 35 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, про що було видано державний акт на право постійного користування землею серія СМ 0033 від 23.03.1995, у зв`язку з чим, 22.03.1995 ОСОБА_2 було створене та зареєстроване ФГ «Пінчук» (). Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 16.01.2019 у справі № 695/1275/17, від 04.09.2019 у справі № 697/2767/17, стверджує, що після реєстрації фермерського господарства обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює апелянт (ФГ «Пінчук»), а не безпосередньо громадянин, якому вона надавалась ( ОСОБА_2 ), а тому вважає, що смерть засновника ( ОСОБА_2 ) не припиняє права постійного користування ФГ «Пінчук» вказаною земельною ділянкою.

Наводячи вимоги ч. 6 ст. 118 ЗК України та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.05.2019 року по справі № 826/765/17, оскільки ОСОБА_1 до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не надано погодження ФГ «Пінчук» на вилучення частини земельної ділянки, якою користується апелянт, наполягає, що відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції, що на в порушення п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України суд першої інстанції ухвалив рішення без залучення в якості третьої особи ФГ «Пінчук», яке є користувачем земельної ділянки, на яку претендує позивач, що є грубим порушенням норм процесуального права та є самостійною підставою для скасування такого рішення.

Позивач, у надісланих до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях зазначила, що рішенням Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області від 22.09.2021 припинено ФГ «Пінчук» право постійного користування земельною ділянкою площею 49,2 га, наданого на підставі державного акту на право постійного користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995 за реєстровим № 21 через систематичну несплату земельного податку. Посилаючись на відомості публічної кадастрової карти України, зазначила, що із загальної площі земельних ділянок у кількості 7 одиниць (49,2 га), на які ФГ «Пінчук» мало право постійного користування, у комунальну власність Територіальної громади в особі Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області перейшли 31,9686 га (2 земельні ділянки), а щодо інших (5 ділянок) за замовленням громадян розроблено проекти землеустрою щодо відведення їх у власність. Отже, ФГ «Пінчук», не має на сьогоднішній день жодного відношення до земельної ділянки площею 49,2 га, а тому слід саме надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою позивачу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 12.06.2020 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Сумській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території с.Тучне Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту на відстані 1,5 км.

Листом від 14.07.2020 № Б-22899-2206/21-20 відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки землі за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність, знаходяться у постійному користуванні СФГ " ОСОБА_2 ". Повідомлено, що згідно з ч. 5 ст. 116 Земельного Кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 по справі №480/7798/20, зокрема, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.06.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Тучне Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту на відстані 1,5 км та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин, наданої судом.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 по справі №480/7798/20, наказом від 22 січня 2021 року №18-798/16-21-СГ (а.с.13) відповідач розгляну відповідну заяву та знов відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, з підстав відсутності інформації щодо відповідності місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, що ведеться на регіональному рівні, зокрема схемі планування території. Повідомлено, що згідно з п.7 ст. 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного наказу від 22.01.2020 року, як такого, що прийнято за відсутності підстав, передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, враховуючи повторний розгляд Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області заяви позивача про надання дозволу, належним захистом прав, свобод та інтересів позивача суд обрав зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами начелених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільского району Сумської області на відстані 1,5 км.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом частин першої третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

За змістом частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

З аналізу наведених норм слідує, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб, може бути надано за умови надання погодження землекористувачів цієї земельної ділянки на надання такого дозволу.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської районної ради Сумської області від 21.03.1995 № 35 ОСОБА_2 було надано у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку загальною площею 49,2 га, яка розташована на території Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що було видано державний акт на право постійного користування землею серія СМ 00338 від 23.03.1995.

22 березня 1995 року ОСОБА_2 було створене та зареєстроване Фермерське господарство «Пінчук» (), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 20.04.2016.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 16.01.2019 у справі № 695/1275/17, від 04.09.2019 у справі № 697/2767/17, із системного аналізу норм Закону України «Про фермерське господарство» від 19.03.2003 № 937-ІV вбачається, що після отримання громадянином земельної ділянки для ведення фермерського господарства, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи.

З дня державної реєстрації обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Відповідно до пункту «а» ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (ч.4 ст.142 ЗК України).

Зі змісту надісланих до суду письмових пояснень позивача по справі вбачається, що земельна ділянка загальною (орієнтовною) площею до 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту на відстані 1,5 км, за отриманням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої у власність звернувся позивач входить до загальної площі земельної ділянки, яка на підставі державного акту на право користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995, площею 49,2 га дійсно належала ФГ «Пінчук», однак, як стверджує ОСОБА_1 , 31,9686 га (23,0518+8,9168) від цієї земельної ділянки перейшло в комунальну власність, внаслідок чого рішеннями Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області від 22.09.2021 затверджені проекти землеустрою земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0781 площею 23,0518 га та :01:002:0782 площею 8,9168 га, а тому слід вважати припиненим право постійного користування ФГ «Пінчук» вказаною земельною ділянкою.

Разом з цим, станом на час апеляційного перегляду офіційний сайт Миколаївської громади Сумської області, Сумського району (https://mykolaivska-gromada.gov.ua/), на який посилається позивач в письмових поясненнях, не містить відомостей щодо прийняття Миколаївською селищною радою Сумського району Сумської області зазначеного вище рішення.

Роздруківка рішення Миколаївської селищної ради від 22.09.2021 про припинення права постійного користування земельною ділянкою не завірена належним чином, а тому не може вважатися належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом його прийняття, що враховуючи відсутність такої інформації на вищевказаному сайті ставить під сумнів взагалі існування рішення.

При цьому слід зазначити, що у цій справі ФГ «Пінчук» не надавало згоди на безоплатне вилучення частини земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею до 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту на відстані 1,5 км.

Колегія суддів зазначає, що доказів зворотного до суду апеляційної інстанції не надано, що враховуючи категоричне твердження апелянта (ФГ «Пінчук») про ненадання такої згоди, надання апелянтом до матеріалів справи копії державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 49,2 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Тучненської сільської ради серія СМ 00338 від 23.03.1995, яким підтверджено право постійного користування ОСОБА_2 , відсутність судових рішень, які б в силу ч.2 ст.149 ЗК України свідчили про вилучення вказаної земельної ділянки у постійного користувача, є підставою стверджувати про можливу невідповідність місця розташування об`єкта, щодо якого хотіла отримати дозвіл ОСОБА_1 , вимогам законів.

За приписами абзацу 1 частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, з наведеного слідує, що земельна ділянка, на яку претендує позивач може накладатися на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні ФГ «Пінчук» на підставі вказаного вище державного акту на право постійного користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995.

Вказане також підтверджується змістом листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 14.07.2020 №Б-22899-2206/21-20, яким позивачу вперше було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею до 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту на відстані 1,5 км 12.06.2020, саме у зв`язку з тим, що бажана до відведення земельна ділянка накладається на землі, які надані у постійне користування СФГ " ОСОБА_2 ".

Колегія суддів зазначає, що розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування відмови відповідача, що викладена у листі від 14.07.2020 № Б-22899-2206/21-20, Сумський окружний адміністративний суд в межах розгляду справи № 480/7798/20 дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та визнав протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Сумській області, що полягає у неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 від 12.06.2020, з огляду на неприйняття відповідачем жодного з тих рішень, які передбачені Земельним кодексом України, що стало підставою для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12.06.2020.

При цьому, в межах розгляду справи № 480/7798/20 суд не досліджував та не надавав жодної оцінки обставинам користування ФГ «Пінчук» земельної ділянки загальною площею 49,2 га, яка розташована на території Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області, на підставі державного акту на право постійного користування землею серія СМ 00338 від 23.03.1995, а також наявності чи відсутності погодження ФГ «Пінчук» на вилучення частини земельної ділянки, якою останнє користується.

Таким чином, відмова ГУ Держгеокадастру у Сумській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні ФГ «Пінчук», на підставі державного акту на право постійного користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995, у судовому порядку протиправною не визнавалась.

Між тим, видаючи на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 480/7798/20 наказ від 22.01.2021 №18-798/16-21-СГ про розгляд заяви позивача, за наслідками якої відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради, Білопільського району, Сумської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га., із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, ГУ Держгеокадастру у Сумській області зазначив в якості підстави для прийняття оскаржуваної відмови про відсутність інформації щодо відповідності місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, що ведеться на регіональному рівні, зокрема схемі планування території без наведення обставин, які слугували підґрунттям такого висновку. Також процитовано положення п.7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно до якого підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідачем при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 не надана оцінка фактичним обставинам та не перевірено клопотання позивача на предмет відповідності його вимогам ст. 118 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що відмова ГУ Держгеокадастру у Сумській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою є необґрунтованою належним чином, а наказ від 22.01.2021 №18-798/16-21-СГ протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Однак, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини у цій справі висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою є передчасним, з огляду на таке.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

За наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Однак, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.

Разом з тим, у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх дискреційних повноважень, оскільки при прийнятті спірного наказу не виклав обставин, які слугували підставою для застосування ч.7 ст.118 ЗК України в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме не відобразив в чому саме полягає невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Колегія суддів зауважує, що зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, в даному випадку, є необґрунтованим та може призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням певних фактичних обставин справи.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку належнім та достатнім способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 разом з наданими документами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею до 2.00 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області на відстані 1,5 км, з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.10.2019 по справі № 814/1959/17.

Разом з цим, судом першої інстанції не враховано вищенаведеного та, як наслідок, помилково вказано на наявність підстав для надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою та відсутність перешкод для цього, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України, незважаючи на те, що наявність або відсутність таких обставин відповідачем фактично не була встановлена.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України порушення норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 по справі № 480/1503/21 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області на відстані 1,5 км, з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення вказаних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 разом з наданими документами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею до 2.00 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області на відстані 1,5 км, з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених в цій постанові.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Пінчук" - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 по справі № 480/1503/21 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області на відстані 1,5 км.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) разом з наданими документами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею до 2.00 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області на відстані 1,5 км.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова