Справа № 200/13666/21
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р. Справа№200/13666/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманського міського центру зайнятості про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із уточненим позовом до Лиманського міського центру зайнятості, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Лиманського міського центру зайнятості Донецької області, викладене у наказі № 210112 від 12.01.2021;

- зобов`язати Лиманський міський центр зайнятості Донецької області здійснити виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 01.01.2021 року до 24.05.2021 року (як особі передпенсійного віку, що перебувала на обліку в центрі зайнятості без надання допомоги по безробіттю).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Наказом відповідача від 12.01.2021 року № 210112 позивачці скорочено допомогу по безробіттю до 270 календарних днів та припинено виплати грошової допомоги по безробіттю на підставі п.12. частини першої статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (закінчення строку їх виплати). Позивачка вважає таке рішення протиправним, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погодився, посилаючись на те, що позивачці було надано статус безробітного з 06.04.2020 року та призначено допомогу по безробіттю. У разі звільнення особи з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин або за угодою сторін, тривалість виплат по безробіттю скорочується на 90 календарних днів. Допомога по безробіттю призначається з першого дня надання статусу безробітного, а для осіб, які втратили роботу в період карантину, не застосовуються вимоги щодо скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю, визначені пунктом 1 частини п`ятої статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", при цьому загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю для таких осіб не може перевищувати 270 календарних днів. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.103-104).

У відповіді на відзив позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с.100-101).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 (а.с.6-11).

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 03 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у Приватному підприємстві «ЛУЧ» за угодою сторін за п. 1 статті 36Кодексу законів про працю України (а.с.13-15).

Наказом відповідача від 06 квітня 2020 року № НТ200406 позивачці надано статус безробітного з 06.04.2020 року та призначено допомогу по безробіттю з 06.04.2020 року по 31.03.2021 року (а.с.76).

Наказом відповідача від 03 грудня 2020 року № НТ201203 позивачці призначено допомогу по безробіттю з 06.04.2020 року по 31.12.2020 року, визнано недійсним наказ від 06.04.2020 року № НТ200406 (а.с.77).

Наказом відповідача від 12 січня 2021 року № НТ210112 позивачці припинено виплату допомоги по безробіттю з 01.01.2021 року у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п. 12 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.78).

Донецький обласний центр зайнятості листом від 01 квітня 2021 року за № 03/932/01-35-21 повідомив позивачку, що для осіб, які звільнені з останнього місця роботи в період карантину за власним бажанням без поважних причин або за угодою сторін, загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 270 календарних днів (а.с.29-30).

14 липня 2021 року позивачка звернулась до Державної служби зайнятості України із заявою про призначення їй виплати допомоги по безробіттю з 01.01.2021 року до набуття пенсійного віку (а.с.34).

Державний центр зайнятості Мінекономіки листом від 23 липня 2021 року за № 33/10/3999-21повідомив про те, що для осіб, які звільнилися у період карантину за власним бажанням або за угодою сторін, тривалість виплати допомоги по безробіттю регулюється абзацом четвертим пункту 3-2 розділу VІІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Обмежень у застосуванні зазначеної норми Закону для осіб передпенсійного віку чинним законодавством не встановлено (а.с.35).

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивачка звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою, другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Стаття 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначає умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до частини першої статті 22 даного Закону право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна.

Згідно частини третьої даної статті Закону допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої цієї ж статті Закону загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", - 180 календарних днів.

Абзацом 2 частини четвертої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що для осіб передпенсійного віку (за 2 роки до настання права на пенсію) тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 720 календарних днів.

Таким чином, позивачка на час звернення до відповідача являлась особою передпенсійного віку, з 06.04.2020 року набула статусу безробітного і з цієї дати тривалість виплати їй допомоги по безробіттю повинна була не перевищувати 720 календарних днів.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» за № 211 від 11.03.2020 відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) за № 540-IX від 30.03.2020 року розділ VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» доповнено пунктом 3-2 такого змісту:

«3-2. Установити, що на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України: допомога по безробіттю призначається з першого дня надання статусу безробітного; виплата допомоги по безробіттю може здійснюватися без особистого відвідування безробітним територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за умови підтвердження безробітним наміру перебування у статусі безробітного будь-якими засобами комунікації (телефонний зв`язок, електронні засоби тощо)».

Вказані зміни набули чинності 02.04.2020 року.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» за № 553-IX від 13.04.2020, який набрав чинності 18.04.2020 року, у пункті 3-2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (із змінами, внесеними Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX): абзац перший викладено в такій редакції:

«3-2. Установити, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - в період карантину)»; доповнено абзацом четвертим такого змісту: «для осіб, які втратили роботу в період карантину, не застосовуються вимоги щодо скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю, визначені пунктом 1 частини п`ятої статті 31 цього Закону, при цьому загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю для таких осіб не може перевищувати 270 календарних днів».

Суд зазначає, що позивачка набула статусу безробітного 06.04.2020 року, тобто в період карантину, проте, установлена пунктом 3-2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» норма щодо загальної тривалості виплати допомоги по безробіттю, яка не може перевищувати 270 календарних днів, не підлягає застосуванню до позивачки, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за № 1-рп/99 від 09.02.1999 року встановлено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Таким чином, закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В даних правовідносинах пункт 3-2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» доповнено абзацом четвертим згідно із Законом України № 553-IX від 13.04.2020 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», який набрав чинності 18.04.2020 року.

Тобто, вказані зміни прийняті та набрали чинність після того, як позивачці, встановлено статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, отже внесені зміни є такими, що погіршують становище позивачки, а відтак не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, відповідач протиправно при призначенні позивачці допомоги по безробіттю скоротив тривалість виплати їй допомоги по безробіттю з 720 календарних днів до 270 календарних днів та припинив її виплату.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 1 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач, скоротивши тривалість виплати позивачці допомоги по безробіттю, не дотримався вимог Конституції України та Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", такі дії не можуть відповідати приписам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 12.01.2021 року № НТ210112 та зобов`язання Лиманського міського центру зайнятості призначити виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 на період з 01.01.2021 року до 24.05.2021 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лиманського міського центру зайнятості на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 726,40 грн.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255,263, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) до Лиманського міського центру зайнятості (, місцезнаходження: 84404, Донецька обл., вул. Івана Лейко, 2) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Лиманського міського центру зайнятості від 12 січня 2021 року № НТ210112.

Зобов`язати Лиманський міський центр зайнятості здійснити ОСОБА_1 виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 01.01.2021 року до 24.05.2021 року, як особі передпенсійного віку, що перебувала на обліку в центрі зайнятості без надання допомоги по безробіттю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лиманського міського центру зайнятості (, місцезнаходження: 84404, Донецька обл., вул. Івана Лейко, 2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) суму судового збору у розмірі 726 (сімсот двадцять шість) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяті днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 22 грудня 2021 року.

Суддя Т.О. Шувалова