Справа № 826/26519/15
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 826/26519/15

адміністративне провадження № К/9901/44145/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи - Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ від 06 листопада 2015 року №2338 о/с «По особовому складу» в частині звільнення полковника міліції, заступника начальника управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень-начальника 1-го відділу Головного слідчого управління ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України; поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року та перевести в Національну поліцію на рівнозначну посаду з 07 листопада 2015 року; зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 листопада 2015 року по день поновлення на службі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ МВС України від 06 листопада 2015 року №2338 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 полковника міліції, з посади заступника начальника управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень-начальника 1-го відділу Головного слідчого управління з органів внутрішніх справ. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень-начальника 1-го відділу Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України. Поновлено право позивача щодо переведення до органів поліції у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». Стягнуто з МВС України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 17 січня 2018 року у розмірі 217992,50 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 17 січня 2018 року та відмовлено в позові.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року - без змін.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України. Заяву обґрунтовано тим, що 21 липня 2021 року Конституційним Судом України постановлено рішення №4-р(ІІ)/2021, яким визнано неконституційною норму права, що застосована під час ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та ухвалите нову постанову про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Предметом спору у цій справі є правомірність звільнення працівника міліції зі служби в органах внутрішніх справ та непереведення його до Національної поліції України через неподання ним відповідного рапорту протягом трьох місяців.

Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 333 КАС України установлено, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За правилами пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Перевіряючи аргументи скарги з огляду на зміст оскаржуваного рішення, Верховним Судом установлено, що відмовляючи у перегляді судового рішення, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підставою для звільнення ОСОБА_1 зі служби, а також для відмови в задоволенні його позову щодо поновлення на роботі стало те, що упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (та, відповідно, з дня попередження про наступне вивільнення) він не заявив про своє бажання проходити службу в поліції та не подав рапорт про переведення.

Водночас рішенням Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року №4-р(II)/2021 було встановлено неконституційність пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», у редакції, що діяла на час виникнення та припинення спірних правовідносин.

Разом з тим, спірні правовідносини виникли 07 серпня 2015 року - з дня набрання чинності п.п. 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та припинилися 06 листопада 2015 року - з прийняттям МВС України наказу від 06 листопада 2015 року № 2338 о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції також виходив з того, що згідно з висновком Верховного Суду, сформованим у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 814/1274/17, за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 4-р(II)/2021 було визнано неконституційним пункт 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» і цим же рішенням Конституційного Суду України також визначено, що воно не поширюється на правовідносини, які виникли з моменту набрання чинності зазначеної норми та продовжують існувати після дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Водночас предметом оскарження у цій справі був наказ МВС України від 06 листопада 2015 року №2338 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 . Підставою звільнення було саме відсутність згоди на переведення, надання якої передбачено пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію». Зазначена норма є чинною і неконституційною не визнавалася.

Так, переглядаючи рішення суду апеляційної інстанції у справі №826/26519/15 та залишаючи його без змін, Верховний Суд виходив з того, що єдиною законодавчо передбаченою формою волевиявлення особи щодо працевлаштування, проходження нею служби є виключно особисто написаний рапорт такої особи, що зареєстрована відповідно до пунктів 82,149,153 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України 30 листопада 2011 року № 1242. Суд також указав, що для реалізації права на працевлаштування законодавчо вимагається вчинення активних індивідуальних дій особою, яка хоче бути працевлаштованою (у даному випадку позивача), звернення із рапортом у встановлені строки та у порядку встановленому законодавством. В іншому випадку, якщо протягом вказаного терміну працівник міліції не вчинив таких дій, ця обставина є достатньою і необхідною правовою підставою для його звільнення у зв`язку із скороченням штату.

Ураховуючи те, що заявником не спростовано факт відсутності такого рапорту, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року №4-р(II)/2021 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при розв`язанні спору.

Мотиви, наведені в оскаржуваному судовому рішенні та обставини, на які посилається заявник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року необхідно відмовити.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтями 248, 328, частиною другою статті 329 та статтею 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи - Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,відмовити.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3 Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська