Справа № 320/4427/21
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

22 грудня 2021 року м. Київ № 320/4427/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про визнання протиправним та скасування звіту,

в с т а н о в и в:

14 квітня 2021 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати звіт про оцінку майна нежитлового приміщення № 4 по АДРЕСА_1 , загальною площею 526,10 кв.м., який здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю "Оцінка і консультація" в рамках виконавчого провадження №64016406 щодо визначення вартості цього нежитлового приміщення в сумі 6 327 000 грн. 00 коп. станом на 5 квітня 2021 р. для встановлення початкової ціни при відчуженні на аукціоні або інших видах конкурентних торгів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 р. відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання по справі на 28 квітня 2021 р.

Відповідач правом подання відзиву у справі не скористався, жодних заяви чи клопотань до суду не подав.

24 травня 2021 р. до суду від представника позивача надійшла заява про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

24 травня 2021 р. сторони у судове засідання не прибули.Ураховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи здійснено судом без участі представників сторін у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

13 квітня 2021 р. відповідачем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 64016406, якою призначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Оцінка і консультації» для здійснення оцінки ринкової вартості арештованого майна позивача.

У виконавчому провадженні №64016406 Товариством з обмеженою відповідальністю «Оцінка і консультації» здійснено оцінку вартості нежитлового приміщення в нежитловій будівлі загальною площею 526,10 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярмаркова, буд. 8, прим. 4, яке належить на праві власності позивачу. Згідно з висновком вартість вказаного майна на дату оцінки складає 6 327 000 грн.

Позивач не погодився з такою оцінкою майна, оскільки ним самостійно проведено оцінку цього ж майна і його вартість визначена значно вищою. Так, Суб`єктом оціночної діяльності ПП «Спілка експертів» 23 березня 2021 р. проведено оцінку вказаного майна, за результатом якого складено звіт.

Згідно з цим звітом ринкова вартість нежитлових приміщень № 4 в нежитловій будівлі, що розташовані за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вулиця Ярмаркова, будинок 8, становить 17 932 900 грн.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Оцінка і консультації» значно занижено реальну вартість вказаного майна. Тому позивач звернувся до суду із позовною вимогою про визнання протиправним та скасування звіту про оцінку майна, який здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю "Оцінка і консультація" в рамках виконавчого провадження №64016406 щодо визначення вартості цього нежитлового приміщення в сумі 6 327 000 грн. 00 коп. станом на 5 квітня 2021 р. для встановлення початкової ціни при відчуженні на аукціоні або інших видах конкурентних торгів.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та матеріалам справи суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до вимог частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктами 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У цій справі позивачем заявлено позовну вимогу про визнання протиправним та скасування звіту про оцінку майна - нежитлового приміщення № 4 по АДРЕСА_1 загальною площею 526,10 кв.м., який здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю "Оцінка і консультація" в рамках виконавчого провадження №64016406 щодо визначення вартості цього нежитлового приміщення в сумі 6 327 000 грн. 00 коп. станом на 5 квітня 2021 р. для встановлення початкової ціни при відчуженні на аукціоні або інших видах конкурентних торгів. Отже, позивач визнавав вказаний звіт рішенням суб`єкта владних повноважень, яке покладає на нього та інших осіб певні обов`язки.

Тому суд у цій справі повинен встановити правову природу такого звіту.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів здійснює Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12 липня 2001 р. №2658-III(далі - Закон №2658-III).

Згідно з вимогами ч.4 ст.3 Закону №2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Відповідно до положення ст. 10 Закону №2658-III оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

У випадках, визначених нормативно-правовими актами з оцінки майна, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, суб`єкти оціночної діяльності - органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють оцінку майна самостійно на підставі наказу керівника. При цьому, якщо законодавством передбачена обов`язковість проведення незалежної оцінки майна, органи державної влади та органи місцевого самоврядування виступають замовниками проведення такої оцінки майна шляхом укладання договорів з суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визначеними на конкурсних засадах у порядку, встановленому законодавством.

Під час укладання органами державної влади та органами місцевого самоврядування договорів на проведення оцінки майна застосовуються обмеження, зазначені в статті 8цього Закону. Не допускається встановлення інших обмежень щодо участі суб`єктів оціночної діяльності в проведенні оцінки майна, крім тих, що визначені умовами конкурсного відбору відповідно до законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 11 Закону №2658-III договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник. У цьому випадку на платника як сторону договору поширюються обмеження, зазначені в статті 8 цього Закону.

Статтею 33 Закону №2658-III передбачено, що спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Згідно з вимогами ст. 32 Закону №2658-III оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування і оцінювачі, які працюють у їх складі, несуть відповідальність відповідно до законів у межах положень та посадових інструкцій, що регламентують їх діяльність.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1ст. 12 Закону№2658-III).

З аналізу вищенаведених норм суд дійшов висновку, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Отже, суд зазначає, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлюють здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 р. у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) і Верховним Судом у постанові від 4 липня 2018 р. у справі № 711/650/13-ц (провадження № 61-1186св17), постанові від 30 липня 2018 р. у справі № 23/100-12, постанові від 8 жовтня 2018 р. у справі №910/10063/16.

Суд зазначає, що обґрунтованість висновків такого звіту, належність і допустимість його як доказу, оцінка цього доказу на предмет відповідності вимогам законодавства здійснюється адміністративним судом відповідно до вимог ст.ст. 72-76, 78, 90 КАС України під час розгляду відповідних адміністративних справ, якщо в основу спору покладено такий звіт. При цьому цей звіт не набуває статусу рішення суб`єкта владних повноважень в розумінні ст.19 КАС України, внаслідок чого не може бути оскаржений в адміністративному суді в порядку адміністративного судочинства.

Суд також бере до уваги, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 р. у справі № 320/4100/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича про опис та арешт майна боржника №64016406 від 16.03.2021, якою описано та накладено арешт на нежитлові приміщення № 3 та № 4 по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0629 га. У цій справі предметом дослідження, зокрема, були і доводи позивача щодо вартості описаного та арештованого майна.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про визнання протиправним та скасування звіту, не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.03.2018 у справі №914/881/17 зазначає, що спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не можуть бути розглянуті й у порядку іншого судочинства.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідний висновок сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16.

Відсутність спору виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відповідна правова позиція сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Частиною 2 ст. 239 КАС України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Отже, при вирішенні питання щодо наявності підстав для закриття провадження в адміністративній справі за п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За таких обставин у суду не виникає обов`язку роз`яснення, до якого суду слід звертатися з таким позовом.

Відповідну правову позицію висловлено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18.

Ураховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 2 ст. 238 КАС України).

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанції.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0. від 14 квітня 2021 р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З підстав наведеного, суд дійшов висновків про те, що позивач наділений правом повернення з Державного бюджету України 908 грн. судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Водночас, у зв`язку з відсутністю клопотання позивача про повернення сплаченого за подання позовної заяви до суду судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі, суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення. Проте, вказане не позбавляє позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 320/4427/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про визнання протиправним та скасування звіту - у зв`язку з не належністю розгляду за правилами адміністративного судочинства.

2. Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Журавель В.О.