Справа № 240/30681/21
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Черноліхова С.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів,
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період проходження військової служби в період з 01.03.2018 по день звільнення було невірно встановлено розмір посадового окладу та окладу за військове звання, що призвело до виплати грошового забезпечення в меншому розмірі. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 зобов`язано військову частину перерахувати та доплатити грошове забезпечення за період з 01.03.2018 року по день звільнення. Відповідачем на виконання рішення суду було виплачено належні суми грошового забезпечення з яких утримано податок з доходів фізичних осіб та не здійснено компенсації такого податку.
Відповідачем було подано відзив на позов, в якому просив в його задоволенні відмовити. Вказавши, що дохід, що виплачений військовою частиною, особі, яка не є військовослужбовцем, тобто звільнена з військової служби, на підставі рішення суду, включається до загального місячного оподаткованого доходу такої особи та оподатковується податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах. За таких обставин, відсутні підстави виплати грошової компенсації податку на доходи фізичних осіб, оскільки Військова частина НОМЕР_1 при виконанні рішення Житомирського окружного адміністративного суду діяла з дотриманням вимог Податкового кодексу України, виконала свої обов`язки, як податковий агент.
Ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою від 01 грудня 2021 року судом було вирішено перейти до розгляду справи за правилами зального позовного провадження.
06.12.2021 у судовому засіданні Житомирським окружним адміністративним судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про подальший розгляд справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд дійшов наступного висновку.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника полігону гвинтівкового артилерійського полігону.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2020 року №62 позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу з 10.03.2020.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 у справі №240/18894/20 було встановлено, що під час проходження військової служби в період з 01 березня 2018 року по день звільнення відповідач невірно встановив розмір грошового забезпечення у зв`язку з чим судом було зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити грошове забезпечення за період з 01.03.2018 по день звільнення.

Відповідно до довідки - розрахунку Військової частини НОМЕР_1 , відповідач виконав рішення Житомирського окружного адміністративного суду по справі №240/18894/20 від 01 лютого 2021 року, а саме ( нарахована та виплачена):

- грошова допомога на оздоровлення у сумі 4675,65 грн.;

- одноразова грошова допомога у разі звільнення у сумі 63121, 28 грн.;

- компенсація за невикористану відпустку у сумі 1246,84 грн.;

- доплата грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік у сумі 532,60 грн.;

- доплата грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік у сумі 2510,35 грн.;

- перерахунок посадових окладів та окладів за військовим званням (ПОСТ №704 за 2018-2020 роки) у розмірі 39279,57 грн.

Разом було виплачено 111366,29 грн., з яких було утримано військовий збір (1,5%) у розмірі 1679, 49 грн. та утримано податок на доходи з фізичних осіб у розмірі 20045,93 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті 20045,93 грн. грошової компенсації податку на доходи фізичних осіб позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44).

Згідно з пунктом 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця або є особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції.

Пунктом 3 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб.

За змістом пунктів 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Абзацом 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

З наведених приписів законодавства випливає, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Суд вважає доводи позивача обґрунтованими, оскільки здійснюючи у червні 2021 року розрахунки з позивачем за період з 01.03.2018 року по 10.03.2020 року, відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення у розмірі 20045,93 грн. Та обставина, що станом на момент виплати ОСОБА_1 вже не був військовослужбовцем, жодним чином не впливає на його право отримати цю компенсацію, оскільки у червні 2021 року, відповідач здійснював остаточний розрахунок ще за 2018-2020 роки, який він зі своєї вини своєчасно не зробив. Оскільки, станом на період з 01 березня 2018 року по 10 березня 2020 року (день звільнення), ОСОБА_1 мав право на цю компенсацію, він її не втратив і на момент фактичної сплати коштів у червні 2021 році.

Таким чином, доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати грошового забезпечення останній вже втратив статус військовослужбовця, є необґрунтованими, оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошового забезпечення при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена ОСОБА_1 одночасно з виплатою йому грошового забезпечення за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 та 25.06.2020 (справи №№812/1048/17 та 825/761/17 відповідно).

Таким чином, суд дійшов висновку, що здійснюючи у 2021 році розрахунки з позивачем за період з 2018 - 2020 роки, відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення у розмірі 20045,93 гривень.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246,256 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації податку на доходи фізичних осіб у сумі 20045,93 грн.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 20045,93 грн. грошової компенсації утриманого податку на доходи фізичних осіб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов