Справа № 200/11703/21
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 р. Справа№200/11703/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, управління) про:

- визнання незаконним та скасування рішення від 02 лютого 2021 року №328 про відмову в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язання повторно розглянути заву №328 від 27 січня 2021 року про призначення пенсії та зарахувати до страхового стажу роботи періоди з 20 грудня 1983 року по 21 липня 1984 року, з 26 листопада 1984 року по 15 липня 1985 року, з 26 лютого 1990 року по 01 січня 1991 року, з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2020 року.

В обґрунтування позову зазначено, що за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії, відповідачем було прийнято рішення про відмову у її призначенні у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказаним рішенням до страхового стажу не зарахований період роботи з 20 грудня 1983 року по 21 липня 1984 року, оскільки відсутні дані про трудову участь у громадському господарстві, період роботи з 26 листопада 1984 року по 15 липня 1985 року, оскільки наявне виправлення у даті звільнення, період роботи з 26 лютого 1990 року по 01 січня 1991 року, оскільки запис завірено нечітким відтиском печатки, період з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та період з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2020 року, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків.

Позивач вважає рішення відповідача незаконним та таким, що підлягає скасуванню, тому звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи, задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

13 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відповідно до наданих позивачем документів, його страховий стаж складає 17 років 07 місяців 17 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 20 грудня 1983 року по 21 липня 1984 року, оскільки відсутні дані про трудову участь у громадському господарстві, період роботи з 26 листопада 1984 року по 15 липня 1985 року, оскільки наявне виправлення у даті звільнення, період роботи з 26 лютого 1990 року по 01 січня 1991 року, оскільки запис завірено нечітким відтиском печатки, період з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та період з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2020 року, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків. Також представник відповідача зауважив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений положеннями КАС України.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 03 листопада 2021 року відкладено підготовче засідання, продовжено строк підготовчого провадження, витребувано у відповідача докази.

Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року відкладено підготовче засідання, повторно зобов`язано відповідача надати докази.

Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Сторони про дату, час та місце проведення судового повідомлені належним чином, до суду не з`явились.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

27 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 328 про призначення пенсії.

До заяви було додано: копію трудової книжки від 25 грудня 1983 року НОМЕР_3 , копію трудової книжки від 31 жовтня 1988 року НОМЕР_4 , довідки від 05 березня 2020 року № 07/2111, архівну довідку від 20 травня 2020 року № 270, довідку від 17 березня 2020 року № 214, копію паспорту та копію картки фізичної особи.

Рішенням від 02 лютого 2021 року № 328 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказаним рішенням до страхового стажу не зараховано період роботи з 20 грудня 1983 року по 21 липня 1984 року так як відсутні дані про трудову участь у громадському господарстві, а підтверджуючих довідок не надано. Період роботи з 26 листопада 1984 року по 15 липня 1985 року, оскільки наявне виправлення в даті звільнення. Період роботи з 26 лютого 1990 року по 01 січня 1991 року, оскільки запис завірено нечітким відтиском печатки. Періоди роботи з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2020 року оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків та страховий стаж не відповідає вимогам статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі Закон №1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон № 1058) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного Фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі Порядок) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до пункту 2 Порядку у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Зі спірного рішення вбачається, що період з 20 грудня 1983 року по 21 липня 1984 року не зарахований до страхового стажу, так як відсутні дані про трудову участь, період з 26 листопада 1984 року по 15 липня 1985 року - у зв`язку з виправленням у даті звільнення.

Згідно статті 56 Закону України № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 вказаних Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13).

Щодо спірних періодів трудова книжка позивача НОМЕР_3 містить наступні записи:

- 20.12.1983 р. прийнятий в члени колгоспу ім. Кірова;

- 21.07.1984 р. вибув із членів колгоспу і зв`язку з від`їздом;

- 26.11.1984 р. прийнятий бітонщиком 3 розряду по вахтово-експедиційному методу роботи;

- 15.07.1985 р. звільнений як самовільно залишивший виробництво.

- (запис №1) 1984 р. колодний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 270 днів, виконано річного мінімуму в громадському господарстві 122 дні.

Дослідивши наявні записи, суд приходить до висновку, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудову діяльність позивача у колгоспі у спірні періоди, не містить доказів невиконання позивачем річного мінімуму без поважних причин, а тому, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано спірні періоди до трудового стажу позивача.

При цьому, суд наголошує, що у даному випадку відповідач повинен був керуватися положеннями ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також пунктами 1, 2, 17, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, та перевірити наявність загального стажу на підставі записів у трудовій книжці, показань свідків, здійснити відповідні запити до колгоспу, де працював позивач. Однак, доказів вчинення відповідачем жодних з перелічених дій не надано. Відповідач обмежившись посиланнями на відсутність даних про трудову участь та на виправлення у даті звільнення, не зарахував період роботи до страхового стажу позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 по справі №677/277/17 провадження № К/9901/1298/17 та в постанові від 12 березня 2019 року по справі № 2а/349/28/16 провадження № К/9901/30494/18.

Як вбачається зі спірного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 26 лютого 1990 року по 01 січня 1991 року, оскільки запис завірено нечітким відтиском печатки, період з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та період з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2020 року, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків.

Щодо вказаних періодів трудова книжка позивача НОМЕР_4 містить наступні записи:

- 26.02.1990 р. прийнятий водієм трактору Т-16 2 розряду в ПДО тимчасово;

- 01.01.1991 р. звільнений за п. 7 ст. 29 КЗпП СРСР (набрав чинності вирок суду);

- 06.02.2007 р. прийнятий трактористом 5 розряду;

- 01.04.2011 р. ДП «Селидівугілля» перепідпорядковано Міністерству енергетики та вугільної промисловості України;

- 12 запис про перейменування ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» на ВА «Шахта «Котляревська» ДП «Склидіввугілля»;

- 29.11.2019 р. ДП «Селидіввугілля» перепідпорядковано Міністерству енергетики та захисту довкілля України;

- 07.07.2020 р. ДП «Селидіввугілля» перепідпорядковано Міністерству енергетики України;

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і у наведений період часу, що є належним доказом роботи позивача, а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди роботи та трудової книжки покладається на керівника підприємства, організації.

Крім того суд звертає увагу відповідача, що порушення порядку заповнення трудової книжки не спростовує наявність у позивача стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивача протягом спірного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 26 лютого 1990 року по 01 січня 1991 року у зв`язку з нечітким відтиском печатки у трудовій книжці.

Суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що періоди роботи з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2020 року не зараховані до страхового стажу у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків та зазначає, що певний період стажу не може бути не зарахований через не сплату підприємством страхових внесків, оскільки несвоєчасне перерахування страхових внесків підприємством не може впливати на право заявника на призначення пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року (справа № 208/6680/16-а(2а/208/245/16)), від 24 травня 2018 року (справа № 490/12392/16-а), від 20 березня 2019р. (справа №688/947/17 (провадження №К/9901/35103/18).

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача від 02 лютого 2021 року № 328 прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, встановленим в ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи викладене, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу спірні періоди буде достатнім та належним способом захисту порушених порав позивача.

Суд не приймає посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки дане питання вирішувалось судом під час відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 328 від 02 лютого 2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 27 січня 2021 року № 328 про призначення пенсії, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 20 грудня 1983 року по 21 липня 1984 року, з 26 листопада 1984 року по 15 липня 1985 року, з 26 лютого 1990 року по 01 січня 1991 року, з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 21 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.І. Грищенко