Справа № 127/11533/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2021 року

Київ

справа №127/11533/17

адміністративне провадження № К/9901/31227/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Тацій Л.В.,

суддів: Мороз Л.Л., Стрелець Т.Г., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради (далі - Департамент ДАБК) на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2020 року (прийняте судом у складі судді Луценко Л.В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року (ухвалену судом у складі: головуючого судді Сушка О.О., суддів: Залімського І.Г., Мацького Є.М.) у справі за позовом Департаменту ДАБК до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року Департамент ДАБК звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив зобов`язати ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудований будинок по АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що головним державним інспектором інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області Каліновським О.І. 15 серпня 2014 року стосовно відповідача ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першої статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та видано припис з вимогою привести об`єкт до вимог чинного законодавства.

Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 13 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що, зважаючи, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, стороною позивача не надано жодного доказу спорудження будинку з істотним недотриманням будівельних норм та порушенням зведеним будинком суспільних інтересів або прав інших осіб, зокрема третьої особи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 листопада 2020 року Департамент ДАБК звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить судові рішення, постановлені у цій справі, скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, з підстави передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

На обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 серпня та 09 вересня 2020 року у справах №№ 120/1150/19-а, 285/2751/19 відповідно.

Так, зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови апеляційним судом не був врахований висновок Верховного Суду у зазначених вище справах, висловлений у правовідносинах, які є подібними до правовідносин у розглядуваній справі. Посилається на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновок про те, що визначальним та достатнім є той факт, що відповідач здійснив будівництво без документів, що дають право на це, і без належно затвердженого проекту та не виконав вимоги зобов`язального припису, яким вимагалось усунути виявлені порушення та неправильно застосували норми частини сьомої статті 378 Цивільного кодексу України.

Судами першої та апеляційної інстанцій на порушення процесуальних норм, не були належним чином досліджені наявні в матеріалах справи докази щодо порушень самочинним будівництвом прав третьої особи, тому не були встановлені важливі для вирішення справи обставини. Суди не звернули увагу на те, що порушення будівельних норм і стандартів (недотримання протипожежних вимог (протипожежної відстані) при будівництві самочинного житлового будинку є істотним порушенням.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 повністю її підтримав та просить касаційну скаргу задовольнити - судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2020 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Желєзний І.В., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В., скаргу передано судді-доповідачу.

Верховний Суд ухвалою від 09 грудня 2020 року відкрив касаційне провадження.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Желєзного І.В. на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року № 2245/0/78-21 призначено повторний розподіл касаційних скарг та згідно з протоколом від 10 грудня 2021 року визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Мороз Л.Л., Стрелець Т.Г., справу передано судді-доповідачу.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Головним державним інспектором інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області Каліновським О.І. 15 серпня 2014 року стосовно відповідача ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 96 КУпАП, - виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 без належно погодженої проектної документації.

Постановою заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області по справі про адміністративне правопорушення № 253 від 22 серпня 2014 року відповідача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170,00 грн.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області №27-ПП від 20 жовтня 2014 року головним державним інспектором інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області Каліновським О.І. було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_1 за місцезнаходженням об`єкта будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , за результатами якої встановлено, що по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 самочинно без належно погодженої проектної документації виконані роботи з будівництва житлового будинку, що є порушенням статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». За самочинне виконання вказаних робіт ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до частини першої статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, а також надано припис з вимогою привести об`єкт до вимог чинного законодавства.

Постановою головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Сороки Д.В. по справі про адміністративне правопорушення №401 від 13 листопада 2015 року на підставі акта проведеної перевірки від 09 листопада 2015 року №1069-ПП, протоколу про адміністративне правопорушення від 09 листопада 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 18842 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн, за те, що ОСОБА_1 не виконала вимоги припису, а саме не оформила належним чином документацію на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , чим порушила вимоги пункту 3 частини четвертої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до копії квитанції ОСОБА_1 сплатила даний штраф.

13 лютого 2017 року на адресу позивача надійшла заява від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , від 07 лютого 2017 року з проханням вжити заходів до відповідача щодо виконання вимог припису ДАБІ у Вінницькій області по самочинному будівництву по АДРЕСА_1 , оскільки вказаний самочинно збудований будинок призводить до руйнування будинку заявника.

Так, згідно з актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради №35-ПП від 24 лютого 2017 року головним спеціалістом відділу контролю за будівництвом департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради Борецьким В.Л. було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_1 за місцезнаходженням об`єкта будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , за результатами якої встановлено, що ОСОБА_1 виконала будівельні роботи з будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до наданого технічного паспорта на зазначений індивідуальний житловий будинок, виготовлений КП «Вінницьке міське об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 19 серпня 2014 року (інвентаризаційна справа №9575) зазначений на плані житловий будинок літ. «Д» збудований самочинно. Відповідно до наданої копії постанови інспекції ДАБК у Вінницькій області від 22 серпня 2014 року № 253 та від 13 листопада 2015 року №401 за будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 без належно погодженої технічної документації ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент позапланової перевірки будівельні роботи не виконувалися, розбіжностей між даними зазначеними в технічному паспорті та фактичним станом будівлі не було виявлено. Документи, що підтверджують приведення об`єкта до вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності не надано.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2018 року, яке постановою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року, залишено без змін, у цивільній справі №127/15530/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектурно-будівельного контролю, Асаулюка Олександра Петровича про визнання права власності, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на самочинно збудований будинок літ. «Д» з мансардою літ. «м/Д», загальною площею 91,9 кв.м, в тому числі житловою площею 62,6 кв.м, прибудову літ. «а1», площею 6,2 кв.м, веранду літ «а2», площею 3,5 кв.м, сараї літ. «а3», літ. «Е» було відмовлено.

На думку позивача, на даний час, виявлені позивачем порушення відповідачем не усунуті, відповідач не вчинив жодних дій щодо оформлення дозвільних документів на проведення будівельних робіт, виготовлення та відповідне погодження проектної документації. Таке правопорушення є триваючим, яке, почавшись з неправомірної дії, здійснюється безперервно, шляхом невиконання встановленого законодавством обов`язку, а тому відповідач зобов`язаний знести за власний рахунок самочинно збудований житловий будинок по АДРЕСА_1 .

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, проаналізувала постанови Верховного Суду від 10 серпня та 09 вересня 2020 року у справах №№ 120/1150/19-а, 285/2751/19 відповідно, висновки якої, на думку скаржника, не враховано судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, вивчила зміст оскаржуваних судових рішень і дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:

- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;

- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19 травня 2020 року (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Проте аналіз зазначених Департаментом ДАБК постанов Верховного Суду на які зроблено посилання у касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуваних судових рішень не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах правовідносини у яких є подібними.

Так, Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 285/2751/19-ц, вирішував спір у цивільному судочинстві про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва та відшкодування моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 10 серпня 2020 року у справі № 120/1150/19-а суд касаційної інстанції, виходив із того, що відповідачем не виконано вимоги приписів про приведення об`єкту будівництва до вимог чинного містобудівного законодавства та зупинення будівельних робіт, також судами встановлено, що будівництво прибудови до будинку здійснюється відповідачем за відсутності проектної документації та будь-яких дозвільних документів. Також суд зазначив, що зупинення руйнувань, виникнення яких зумовлене будівництвом відповідачами прибудови до житлового будинку, шляхом будівництва підпірної стіни, жодним чином не призведе до усунення порушень, відображених в акті перевірки. До того ж, будівництво підпірної стіни не усуне виявлених порушень, в частині виконання робіт з будівництва прибудови до будинку за відсутності проектної документації та будь-яких дозвільних документів, що само собою свідчить про істотне порушення державних будівельних норм та становить загрозу для життя і здоров`я людей. Верховний Суд погодився з висновком судів про те, що під час розгляду адміністративної справи позивачем, як суб`єктом владних повноважень, дотримано умови звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта будівництва, визначених ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", та доведено наявність достатніх правових підстав для постановлення судом рішення про знесення відповідачем самочинно збудованої прибудови до житлового будинку.

Тоді як у справі, на судові рішення в якій подано цю касаційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у матеріалах справи відсутній та позивачем не наданий припис, внаслідок порушення вимог якого позивач звернувся до суду із позовом. Крім того, за змістом позовних вимог позивач просить зобов`язати знести самочинно збудований житловий будинок по АДРЕСА_1 . Разом із тим, зі змісту технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що на ньому розташовано два житлові будинки - літ. «А» з прибудовами «а», «а1», «а2», «а3» та літ. «Д» з мансардою літ. «м/Д», терасою літ. «Д» та погребом літ. «п/Д». Позовні вимоги не вказують на конкретний житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Житловий будинок під літ. «А» (без прибудов) по АДРЕСА_1 , 1930 року будівництва, не зведено самочинно, він є об`єктом цивільного обороту з того часу, неодноразово передався у спадок, був предметом договорів купівлі-продажу. Відповідно до акта прийомки індивідуального домоволодіння в експлуатацію від 09 січня 1991 року тодішнім власником було введено в експлуатацію житловий будинок «А» із зведеною ним прибудовою «а» у 1990 році.

Що стосується прибудов «а1», «а2», «а3» позивачем не надано доказів щодо наявності відхилень від проекту, зведення їх без проекту чи з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Предметом експертного дослідження цей будинок із прибудовами не був. Таким чином, відсутні підстави вважати, що цей будинок під літ. «А» з урахуванням прибудов «а», «а1», «а2», «а3» порушує будівельні норми чи правила, права інших осіб, суспільні інтереси, будинок «А» із прибудовами не дотичний до будинку ОСОБА_2 , його заяви даного будинку не стосуються, а тому щодо нього положення частини другої статті 376 ЦК України не можуть бути застосовані.

Щодо будинку «Д» , то згідно з висновком експерта Данилюка В.О. №486 від 26 грудня 2019 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що склад, площі приміщень, висота приміщень, інженерне забезпечення житлового будинку літ. «Д» з мансардою літ. «м/Д», терасою літ. «д» та погребом літ. «п/Д», що розташований по АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення».

Так, згідно з висновком експерта у даній справі встановлено, що станом на час будівництва та на даний час останній не відповідає протипожежним вимогам (протипожежним відстаням). Разом із тим, в матеріалах інвентаризаційної справи КП «ВМБТІ» №22012 міститься лист ГУ ДСНС України у Вінницькій області від 31.05.2017 року №04-5471/13, згідно якого Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області вважає можливим експлуатацію зазначеного вище об`єкту за призначенням, визначеним звітом, розробленим КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» - як житловий будинок з мансардою, житловий будинок з верандою та прибудовою, а також сараї лише за умови обов`язкового дотримання вимог чинних будівельних норм та правил з пожежної та техногенної безпеки. При експлуатації житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 необхідно дотримуватись регламенту проведення робіт технічного обслуговування конструктивних елементів та інженерних мереж. До початку експлуатації житлового будинку з мансардою привести опалення та вентиляції даного житлового будинку у відповідність до вимог ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування».

Згідно висновку експерта здійснити перебудову вищезазначеного спірного житлового будинку під літ. "Д" не вбачається за можливе. Тоді, як питання про можливість реконструкції вказаного будинку відповідним чином судовим експертом не вирішувалось.

Допитаний у судовому засіданні експерт Данилюк В.О. підтримав висновки, викладені у висновку експерта №486 від 26 грудня 2019 року, та вказав, що порушень будівельних норм ним не встановлено. Єдина норма, що порушена відповідачем по справі при будівництві - порушення протипожежних відстаней.

Також, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що знесення капітальної житлової будівлі житлового будинку під літ. «Д» АДРЕСА_1 не спричинить негативних наслідків для капітальної житлової будівлі - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , в цілому, шляхом зміни її властивостей, за яких вона може використовуватись як житлова, адже з матеріалів справи вбачається, що між вказаними будинками відсутня відстань, стіни останніх прибудовані одна до одної, і, як стверджувала відповідач в судовому засіданні, при перекритті спірного житлового будинку літ. «Д» домоволодіння АДРЕСА_1 металева арматура вставлялась у пустоти залізобетонних плит перекриття житлового будинку літ. «А» домоволодіння АДРЕСА_1 .

Підсумовуючи викладене, можна узагальнити, що у зазначеній скаржником на порівняння справі суд встановив, що відповідачем не виконано вимоги приписів про приведення об`єкта будівництва до вимог чинного містобудівного законодавства та зупинення будівельних робіт, також судами встановлено, що будівництво прибудови до будинку здійснюється відповідачем за відсутності проектної документації та будь-яких дозвільних документів, тоді як у справі, на судові рішення у якій подано цю касаційну скаргу, суди встановили, що у матеріалах справи відсутній та позивачем не наданий припис, внаслідок порушення вимог якого позивач звернувся до суду із позовом, крім того, встановивши порушення при будівництві протипожежних відстаней, суди встановили, що позивачем не надано доказів того, що знесення спірної житлової будівлі не спричинить негативних наслідків для капітальної житлової будівлі сусіднього домоволодіння.

Отже, правовідносини у справі, в якій оскаржено рішення суду апеляційної інстанції, та правовідносини у справі, в якій ухвалено постанови Верховного Суду від 10 серпня та 09 вересня 2020 року у справах №№ 120/1150/19-а, 285/2751/19 відповідно, не є подібними, що виключає касаційний перегляд оскаржуваної постанови апеляційного суду з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС.

Висновки Верховного Суду у постановах, на які в касаційній скарзі зроблено посилання на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС, не є іншими, ніж висновки викладені в оскаржуваних судових рішеннях.

Інше вирішення судом апеляційної інстанції спору у цій справі в порівнянні із результатами касаційного перегляду справ №№ 120/1150/19-а, 285/2751/19 обумовлено іншим складом обставин у справі та оцінкою доказів. Сформовані Верховним Судом правові позиції щодо застосування правових норм при розгляді справ цієї категорії повинні враховуватися судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС стосовно встановлених обставин у справі.

Що стосується підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС, слід зазначити, що, оскільки таку підставу скаржник обґрунтовує пунктом 1 частини другої статті 353 КАС, відповідно до якого така підстава може бути розглянута за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС, а підстава про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду не підтвердилася, колегія суддів Верховного Суду не дає цій підставі оцінки.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на викладене, керуючись статтями 345, 339 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, з підстави, встановленої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : Л.Л. Мороз

Т.Г. Стрелець