Справа № 814/725/16
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 814/725/16

адміністративне провадження № К/9901/34335/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Гімона М.М., Яковенка М.М.,

секретар судового засідання Буденко В.І.,

представники: позивача - Ярошенко І.Г., Вдовиченко О.А.,

відповідача - Пояркова К.М.,

третьої особи - не з`явився,

розглянувши у судовому засіданні з фіксуванням судового процесу технічними засобами справу за позовом Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби (правонаступника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 (суддя Гордієнко Т. О.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 (головуючий суддя Лук`янчук О.В., судді Бітов А. І., Ступакова І. Г. ),

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Акціонерне товариство "Миколаївобленерго" (далі - АТ "Миколаївобленерго", Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС, відповідач), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.04.2016 № про застосування штрафу в розмірі 8 078 388,48 грн. за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних.

Позов Товариство обґрунтовувало тим, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки порушення строків реєстрації податкових накладних було допущено з вини органів ДФС, які в порушення норм Податкового кодексу України (далі - ПК) та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» від 16.10.2014 № 569 (далі - Постанова №569) автоматично не збільшили реєстраційну суму на електронному рахунку Товариства в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - СЕА ПДВ) шляхом збільшення показника «Загальна сума поповнення електронного рахунку з поточного рахунку платника податку» на 64 226 273,68грн. Ці кошти Товариство мало право отримати на рахунок, відкритий в органі Державної казначейської служби, для проведення розрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №375 «Питання погашення у 2015 заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалась населенню» (далі також - Постанова №375).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2019, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019, позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у позивача не було можливості вчасно зареєструвати податкові накладні, виписані в листопаді 2015 року та в січні 2016 року, внаслідок неправомірної бездіяльності Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) та Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) щодо не перерахування на електронний рахунок позивача в СЕА ПДВ грошових коштів у сумі 64 226 273,68 грн за рахунок субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам для покриття збитків з різниці в тарифах наданих послуг відповідно до Постанови №375, що встановлено рішеннями суду у справах № 826/5840/16 та № 826/9427/16.

Офіс великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС) подав касаційну скаргу на ухвалені у цій справі судові рішення, у якій просить скасувати їх та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи відповідача у касаційній скарзі обґрунтовані тим, що Товариство не заперечує порушення строків реєстрації податкових накладних, тоді як Податковий кодекс України не містить інших підстав, за яких платник ПДВ звільняється від відповідальності за реєстрацію податкових накладних з порушенням граничних строків їх реєстрації, окрім випадків, передбачених пунктом 120-1.1 статті 120-1 цього Кодексу. Також Офіс ВПП ДПС вказує на те, що станом на серпень 2015 року, коли Товариству за рахунок субвенцій були виділені кошти в загальній сумі 18 202 959,85 грн, спрямовані Товариством 07.08.2015 та 20.08.2015 на погашення заборгованості з ПДВ за лютий 2015 року, нормативно не був встановлений порядок взаємодії ДФС України та ДКС України щодо зарахування коштів такого призначення в СЕА ПДВ, відтак у ДФС України та ДКС України не мали підстав вчиняти дії, передбачені Постановою №569.

Офіс ВПП ДПС зазначив, що Товариство не направляло на реєстрацію податкові накладні відповідно до встановлених пунктом 201.10 статті 201 ПК граничних термінів реєстрації, а також навів доводи, що у позивача була можливість поповнення рахунку у СЕА ПДВ іншими способами, передбаченими законодавством, зокрема за рахунок оборотних коштів і що позивач не надав доказів на підтвердження того, що поповнення його рахунку в СЕА ПДВ шляхом зарахування субвенцій у сумі 18 202 959,85 грн. вплинуло б на можливість вчасно зареєструвати податкові накладні, загальна сума ПДВ за якими є більшою зазначеної суми коштів.

Ще одним доводом у касаційній скарзі є посилання на те, що перевірка Товариством реєстраційного ліміту на рахунку в СЕА ПДП, так само, як і його запит до контролюючого органу щодо не поповнення реєстраційного ліміту за рахунок коштів виділених субвенцій, не свідчить про намір Товариства здійснити реєстрацію податкових накладних у встановлені терміни, а, отже, не виключає вину Товариства у податковому правопорушенні.

Верховний Суд ухвалою від 03.08.2020 відкрив касаційне провадження у справі.

Заперечуючи проти касаційної скарги у відзиві на скаргу, позивач просить залишити її без задоволення як необґрунтовану та безпідставну, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої вимоги і заперечення.

Касаційний перегляд справи здійснено в межах доводів та вимог касаційної скарги, як це передбачено частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, та в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ'' від 15.01.2020 №460-ІХ, відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, обґрунтування заперечень на касаційну скаргу, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що актом від 23.03.2016 №25/28-08-41/23399393 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ за січень 2016 року, у тому числі, перевірки дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - акт перевірки) встановлено, що на порушення пункту 201.10 статті 201 ПК позивачем несвоєчасно зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) на загальну суму ПДВ 40 311 883,10 грн. (з порушенням терміну реєстрації до 15 календарних днів на суму ПДВ 705,44 грн.; від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 40 150 353,61 грн.; від 31до 60 календарних днів на суму ПДВ 160 824,05 грн.). Актом засвідчено, що податкові накладні, виписані в листопаді 2015 року (з 05.11.2015 по 31.11.2015) були зареєстровані 14.01.2016, а податкові накладні, виписані в січні 2016 року (з 20.01.2016 по 31.01.2016), були зареєстровані 16.03.2016.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.04.2016 №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 8 078 388,48 грн.

Згідно з абзацом другим пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК в редакції Закону №71-VIII від 28.12.2014, чинному до 01.01.2016, платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (SНакл), обчислену за такою формулою: SНакл = SНаклОтр + SМитн + SПопРах - SНаклВид - SВідшкод - Sперевищ.

Ця ж формула зберіглася і в редакції Закону № 909-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності з 01.01.2016.

Абзацом шостим пункту 200-1.3 в редакції Закону № 643-VIII від 16.07.2015 та Закону № 909-VIII від 24.12.2015 встановлено, що ПопРах - загальна сума поповнення з поточного рахунку платника податку рахунка в системі електронного адміністрування податку, в тому числі рахунків у системі електронного адміністрування податку платника - сільськогосподарського підприємства, що обрало спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, зазначених у підпунктах "а" - "в" пункту 200 1.2 цієї статті.

У разі проведення органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, розрахунків платника податку з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до закону України про Державний бюджет України в рахунок погашення заборгованості з податку, в поповнення рахунка в системі електронного адміністрування податку враховується в межах проведених розрахунків з податку сума зменшення залишку узгоджених податкових зобов`язань такого платника податку, не сплачених до бюджету, термін сплати яких настав, що обліковується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, до виконання в повному обсязі за коригуючими реєстрами.

Порядок та строки врахування таких сум зменшення в поповнення рахунка в системі електронного адміністрування податку встановлюються Кабінетом Міністрів України (абзаци одинадцятий, дванадцятий пункту 200-1.3 статті 200-1 в редакції Закону № 909-VIII від 24.12.2015).

Законом України від 16.07.2015 №643-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» внесені зміни до пункту 200-1.4 статті 200-1, згідно з якими на рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ платника зараховуються, серед іншого, кошти з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №375 «Питання погашення у 2015 заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалась населенню» та на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків від 06.08.2015 між Головним управлінням ДКС України в Миколаївській області, Департаментом фінансів Миколаївської ОДА, Управлінням ЖКГ Миколаївської ОДА, Фінансовим управлінням Первомайської міської ради, Управлінням ЖКГ Первомайської міської ради, комунальним підприємством Первомайської міської ради «Первомайський міський водоканал» та ПАТ «Миколаївобленерго» позивач платіжними дорученнями від 07.08.2015 та від 20.08.2015 сплатив (а фактично перенаправив) грошові кошти в загальній сумі 18 202 959,85 грн. на розрахунковий рахунок Головного управління ДКС України в Одеській області, зазначивши призначенням платежу погашення заборгованості з ПДВ згідно з пунктами 8,9 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 04.06.2015. Операції з переведення коштів проведені банком 20.08.2015, про що на платіжних дорученнях міститься відмітка банку.

На підставі платіжних доручень позивача від 28.12.2015 з таким же призначенням платежу та на такий же казначейський рахунок банком проведені операції ще на 43373574,48 грн.

Однак, кошти в сумах 18 202 959,85 грн. та 43 373 574,48 грн. не були зараховані на рахунок позивача в СЕА ПДВ, зокрема і станом на час проведення перевірки, за результатами якої на позивача накладено штраф.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/5840/16 визнано протиправною бездіяльність ДФС України щодо не зарахування 18 202959,85 грн., що надійшли як погашення заборгованості по податковим зобов`язанням з ПДВ на рахунок в СЕА ПДВ та не збільшенні суми поповнення електронного рахунку ПАТ «Миколаївобленерго»; зобов`язано ДКС України, ДФС України здійснити дії відповідно до пункту 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою №569. Так само, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/9427/16 від 08.11.2018 визнано протиправною бездіяльність ДКС України по незабезпеченню автоматичного збільшення показника «поповнення рахунку» в рахунку АТ «Миколаївобленерго» у СЕА ПДВ, зобов`язано ДКС України та ДФС України забезпечити автоматичне збільшення у СЕА ПДВ на 43373574,48грн суми, на яку АТ Миколаївобленерго має право реєструвати податкові накладні.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - так само) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів;30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів.

Учасниками справи не заперечується та матеріалами справи підтверджено, що позивачем несвоєчасно зареєстровані податкові накладні в ЄРПН на загальну суму ПДВ 40311883,10 грн., тобто фактично у справі встановлено наявність складу правопорушення, за який передбачена відповідальність пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК.

Реєстрація податкової накладної в ЄРПН у строки, встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПК (в чинній редакції нормами цього пункту граничні строки реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) встановлені в залежності від дати складання податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної)), є одним із елементів податкового обов`язку платника ПДВ, який закріплений для усіх платників податків, незалежно від форм власності, виду діяльності, тощо. Тим самим у правовій державі закріплюється принцип рівності платників податку у виконанні відповідного обов`язку перед державою та передбачуваності дій контролюючих органів за невиконання цього обов`язку (неналежне або несвоєчасне виконання). Невиконання (неналежне або несвоєчасне виконання) обов`язку зареєструвати податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) у встановлені пунктом 200.10 статті 200 ПК граничні строки утворює склад податкового правопорушення.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У визначенні податкового правопорушення законодавець прямо не зазначає про необхідність встановлення вини у діях платника податків.

Разом з тим, за усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 14.08.2018 у справі №803/1583/17, від 30.01.2018 у справі № 815/2745/17, від 02.07.2019 у справі № 2340/3802/18, від 20.08.2019 у справі № 1640/3125/18) вчинення платником податків всіх залежних від нього дій для своєчасної реєстрації податкової накладної, яка не відбулась внаслідок протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень, від якого залежало забезпечення можливості належним чином виконати цей обов`язок, унеможливлює притягнення такого платника податків до відповідальності.

Частиною другою статті 109 ПК у редакції Закону № 466-ІХ від 16.01.2020 встановлено, що діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з висновком ЄСПЛ державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Конституційний Суд України в рішенні від 27.02.2018 №1-р/2018 (справа № 1-6/2018) вказав, що основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення, зокрема у справі «Звежинський проти Польщі» (заява №34049/96), в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно. Крім того, як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Невиконання/неналежне виконання державою своїх обов`язків, однак, не є безумовною підставою для звільнення платника податків від юридичної відповідальності за вчинене ним правопорушення. Платник податків може звільнятися від відповідальності за порушення податкового законодавства, якщо такі порушення знаходяться у прямому причинному зв`язку з протиправними діями (бездіяльністю) державних органів, що позбавили його можливості діяти у законний спосіб.

Стосовно цієї адміністративної справи, то про такий причинний зв`язок між не реєстрацією позивачем податкових накладних у встановлений пунктом 201.10 статті 201 ПК строк та не поповненням рахунку позивача в СЕА ПДВ на вище зазначені суми міг би свідчити факт, що станом на дату, на яку припадав граничний строк реєстрації податкової накладної, в разі б виконання органами ДФС та ДКС обов`язку щодо поповнення рахунку позивача в СЕА ПДВ, реєстраційний ліміт був би достатнім для реєстрації податкової накладної. Навпаки, про відсутність прямого причинного зв`язку між не реєстрацією позивачем податкових накладних та не поповненням його рахунку в СЕА ПДВ може свідчити, зокрема, те, що, навіть у разі вчасного збільшення реєстраційного ліміту позивача в СЕА ПДВ, Товариство не мало б змоги зареєструвати податкові накладні у визначений пунктом 201.10 статті 201 ПК строк.

Заперечення відповідача проти позову, а також доводи відповідача у касаційній скарзі також стосуються такого роду зв`язку між невиконанням позивачем обов`язку щодо реєстрації податкових накладних в установлений строк та не поповненням рахунку позивача в СЕА ПДВ на суми згідно з платіжними дорученнями від 07.08.2015, від 20.08.2015 та від 28.12.2015.

Представники сторін в суді касаційної інстанції дали пояснення, згідно з якими загальна сума ПДВ за податковими накладними, граничний строк реєстрації яких припадав на грудень і яких стосується спір, була більша, ніж сума, на зарахування якої в рахунку СЕА позивач мав право відповідно до платіжних доручень від 07.08.2015 та від 20.08.2015.

Статтею 73 КАС встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, які оскаржені до суду, в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Водночас, відповідно до принципу змагальності інший учасник у справі має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову випливає з такого принципу адміністративного судочинства, як офіційне з`ясування всіх обставин справи, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 КАС, відповідно до змісту яких суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Встановлення вказаних вище обставини (щодо наявності прямого причинного зв`язку) має істотне значення для правильного вирішення спору у цій справі, оскільки від їх встановлення залежить висновок щодо наявності чи відсутності підстав для звільнення Товариства від відповідальності за порушення строку реєстрації податкових накладних з огляду на не поповнення його рахунку в СЕА ПДВ на вище зазначені суми. Суди попередніх інстанцій, однак, ці обставини не встановили, не з`ясували, чи відповідала сума ПДВ в податкових накладних сумі поповнення рахунку позивача в СЕА ПДВ, яку б органи ДФС та ДКС повинні були зарахувати на дату граничного строку реєстрації цих податкових накладних. Без встановлення зазначених обставин висновок про протиправність податкового повідомлення-рішення від 06.04.2016 № є передчасним.

Виходячи із меж перегляду справи судом касаційної інстанції, встановлених частинами першою, другою статті 341 КАС, Верховний Суд, як суд права, не наділений повноваженнями на встановлення обставин у справі, без яких правильне вирішення спору неможливе.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 353 КАС в редакції до внесення змін Законом №460-ІХ від 15.01.2020 підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 52, 250, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби (правонаступника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби) задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЄ.А. Усенко М.М. Гімон М.М. Яковенко