Справа № 640/12712/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Київ № 640/12712/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач, Департамент), в якому просить:

1) визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту про видачу містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 , затверджену наказом Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 18 грудня 2020 року за №1294;

2) зобов`язати Департамент видати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно його заяви від 27 жовтня 2020 року, зареєстрованої 28 жовтня 2020 року за №19805/7-1-20.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав до Департаменту заяву про надання містобудівних умов та обмежень для будівництва зблокованого житлового будинку (нове будівництво) за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована в Департаменті 28 жовтня 2020 року за №19805/7-1-20. Разом із заявою ним були подані визначені частиною третьою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» документи, а саме: викопіювання з топографо-геодезичного плану М1:2000; нотаріально завірену копію державного акта на право приватної власності на землю серії КВ №127914 від 23 листопада 2004 року; витяг з ДЗК від 08 лютого 2020 року; витяг з чергового кадастрового плану; довіреність на представництво інтересів позивача від 28 вересня 2020 року.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, Департамент відмовив у видачі містобудівних умов та обмежень, посилаючись на подання позивачем неповного пакету документів, визначеного частиною третьою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: відсутністю згоди суб`єкта обтяження, засвідченої в установленому законодавством порядку; невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, оскільки суб`єкт проектування за своїм функціональним призначенням потрапляє до території зелених насаджень загального користування.

Позивач вважає таку відмову Департаменту протиправною, оскільки наведені у ній підстави, не відповідають дійсним обставинам справи, а тому звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою від 12 травня 2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами; відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

24 вересня 2021 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, згідно з положеннями Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема, є неподання визначених частиною третьою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, та невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Так, однією з причин для відмови було те, що з відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 існує заборона (договір іпотеки від 13 липня 2005 року), а заявником згода іпотекодержателя не надавалась.

Також, як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, з довідки (витягу) з містобудівного кадастру вбачається, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на території зелених насаджень загального користування, тоді як позивачем у заяві про видачу містобудівних умов та обмежень об`єкт зазначений - будівництво зблокованого житлового будинку, що не відповідає вимогам частини першої статті 91, частини першої статті 96 Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі.

30 вересня 2020 року позивач подав суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що разом із заявою про надання містобудівних умов та обмежень ним був поданий весь перелік документів, передбачений частиною третьою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а подання згоди власника нерухомого майна, засвідченої у встановленому законодавством порядку, передбачено лише у випадку здійснення реконструкції або реставрації такого нерухомого майна.

Також, позивач зазначив, що режим забудови території визначається в Генеральних планах населених пунктів, зокрема, у планах зонування та детальних планах територій, які є основними видами містобудівної документації на місцевому рівні. На підставі вказаних містобудівних документів визначається цільове призначення земельної ділянки в межах якого може здійснюватись забудова земельної ділянки. Разом з тим, рішенням Київської міської ради від 24 жовтня 2002 року №70/230 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків і господарських будівель», затверджено проект відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 . У свою чергу, ОСОБА_2 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2004 року. У подальшому, Київською міською радою видано ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №127914 від 23 листопада 2004 року, у якому визначено наступне цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд. Таким чином, наміри позивача по забудові належної йому на праві приватної власності земельної ділянки, відповідають її цільовому призначенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав до Департаменту заяву про надання містобудівних умов та обмежень для будівництва зблокованого житлового будинку (нове будівництво) за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом із заявою ним були подані такі документи:

- викопіювання з топографо-геодезичного плану М1:2000;

- нотаріально завірену копію державного акта на право приватної власності на землю серії КВ №127914 від 23 листопада 2004 року;

- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08 лютого 2020 року №НВ-020 з додатком;

- витяг з чергового кадастрового плану (дані міського земельного кадастру від 07 лютого 2020 року);

- реєстр земельних ділянок;

- копію довіреності від 28 вересня 2020 року.

За результатами розгляду заяви позивача з доданими до неї документами, Департамент прийняв рішення, затверджене наказом Департаменту від 18 грудня 2020 року за №1294, про відмову у надання містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку пунктів 1, 3 частини четвертої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у зв`язку з:

- поданням неповного пакету документів, визначеного частиною третьою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: відсутністю згоди суб`єкта обтяження, засвідченої в установленому законодавством порядку;

- невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, оскільки суб`єкт проектування за своїм функціональним призначенням потрапляє до території зелених насаджень загального користування.

Вважаючи протиправною зазначену відмову Департаменту, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Статтею 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать, зокрема, структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури.

Частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

У частині п`ятій 5 цієї статті визначено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі 445/765/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі №809/721/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №260/1499/18, від 20 лютого 2020 року у справі №813/52/13-а.

Частинами другою - третьою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

4) витяг із Державного земельного кадастру.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Згідно з положеннями частини шостої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав відмови у наданні містобудівних умов та обмежень слугувало подання позивачем неповного пакету документів, визначеного частиною третьою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: відсутністю згоди суб`єкта обтяження, засвідченої в установленому законодавством порядку.

З долученої відповідачем довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №276107791, сформованої 22 вересня 2021 року, вбачається, що відносно земельної ділянки з кадастровим номером :82:277:0161 існує обтяження у вигляді іпотеки, встановлене на підставі договору іпотеки нерухомого майна від 13 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Левицьким Р.В., за реєстрованого у реєстрі за №4293. Іпотекодержателем є ОСОБА_3 .

Разом з тим, як вже було зазначено вище, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються, зокрема, копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію.

Таким чином, від замовника містобудівних умов та обмежень щодо земельної ділянки не вимагається надання будь-якого іншого документа, ніж копія документа, що посвідчує право власності чи користування такою земельною ділянкою.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем була виконана вимога, встановлена пунктом 1 частини третьої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та разом із заявою про надання містобудівних умов та обмежень були надані відповідні документи на підтвердження права власності на земельну ділянку, а саме: нотаріально завірену копію державного акта на право приватної власності на землю серії КВ №127914 від 23 листопада 2004 року.

З огляду на зазначене, вказана Департаментом підстава для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є необґрунтованою та спростовується наведеними вище положеннями закону.

Іншою підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень слугувала невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, оскільки суб`єкт проектування за своїм функціональним призначенням потрапляє до території зелених насаджень загального користування.

Матеріалами справи встановлено, що пунктами 10, 10.2 рішення Київської міської ради від 24 жовтня 2002 року №70/230 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків і господарських будівель» затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 . Головному управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації доручено забезпечити виготовлення та видачу в установленому порядку ОСОБА_2 державного акта на право приватної власності на землю.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованого у реєстрі за №13216, укладеного між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 (покупець), продавець продав, а покупець купив земельну ділянку розміром 0,1000 га, передану відчужувану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :82:277:0161.

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2004 року №127914. Цільовим призначенням вказаної земельної ділянки визначено: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

З аналізу наведених вище документів, виданих Київської міською радою (КМДА) протягом певного проміжку часу, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :82:277:0161, яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , має цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Крім того, відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року №370/1804, земельна ділянка по АДРЕСА_1 за функціональним призначенням належить до території садибної забудови.

Вказане також підтверджується довідкою (витягом) з містобудівного кадастру міста Києва з якої вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 за функціональним призначенням відповідно до Генерального плану міста Києва належить до території житлової садибної забудови (існуючі).

Також, суд звертає увагу на те, що перебування земельної ділянки по АДРЕСА_1 в межах території зелених насаджень загального користування жодним чином не свідчить про невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, натомість обставини щодо перебування земельної ділянки в певних зонах планувальних обмежень має бути відображено в містобудівних умовах та обмеженнях забудови земельної ділянки та не можуть бути підставою для відмови у їх видачі, передбаченою пунктом 3 частини четвертої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Разом з тим, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року справа №810/726/18, на підставі аналізу норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», сформований правовий висновок, згідно із яким містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації (в даному випадку місцевого рівня) при зверненні зацікавленої особи до уповноваженого органу з поданням визначеної документації. При цьому, підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, тобто така невідповідність встановлюється на стадії надання містобудівних умов та обмежень При цьому, невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі №320/5710/20, від 04 лютого 2020 року у справі №826/9713/18, від 29 квітня 2020 року у справі №712/6577/18, від 18 березня 2021 року у справі №822/1723/17.

Водночас, відповідач, відмовляючи у наданні містобудівних умов та обмежень у зв`язку з невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, не навів конкретного нормативно-правового акта, якому суперечить намір забудови, та не надав жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, викладених в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що визначені у рішенні відповідача, затвердженому наказом Департаменту від 18 грудня 2020 року №1294, підстави відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є необґрунтованими, натомість жодних передбачених частиною четвертою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підстав для відмови в наданні позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 матеріали справи не містять, а відповідачем не наведено, внаслідок чого суд вважає наявними підстави для визнання такої відмови протиправною і її скасування.

Також, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача про зобов`язання Департаменту видати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно його заяви від 27 жовтня 2020 року, зареєстрованої 28 жовтня 2020 року за №19805/7-1-20, оскільки суб`єкт владних повноважень втрачає дискрецію при вирішенні вказаного питання, так як законодавством передбачено прямий обов`язок Департаменту діяти у чітко визначений спосіб шляхом надання містобудівних умов та обмежень за відсутності підстав для відмови у їх наданні, чого відповідачем здійснено не було.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також доводи позивача та відповідача щодо заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затверджене наказом від 18 грудня 2020 року №1294, про відмову ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 .

3. Зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32) видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно його заяви від 27 жовтня 2020 року.

4. Стягнути з Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко