Справа № 520/11924/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р. Справа № 520/11924/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Судді-доповідача Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2021, повний текст складено 03.09.2021, по справі № 520/11924/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправною вимоги та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4698-17 від 21.05.2021;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області провести ОСОБА_1 списання заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 33 605,74 грн, що була нарахована за період з 01.01.2017 по 03.06.2020 року - дату набрання чинності Законом України від 13.05.2020 № 592-ІХ «Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", на підставі п.9- 15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-44698-17 від 21.05.2021

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Харківській області щодо не проведення протягом 15 робочих днів камеральної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та не прийняття рішення за заявою позивача від 25.02.2021 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені з єдиного внеску відповідно до п. 9 15 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08 липня 2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області розглянути заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 25.02.2021 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені з єдиного внеску відповідно до п. 9 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08 липня 2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з урахуванням висновків суду та в порядку, передбаченому пунктом 9 15 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08 липня 2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 454, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив про неврахування судом першої інстанції наявність обов`язку у позивача щодо сплати єдиного внеску у розмірі не нижче мінімального; ГУ ДПС правомірно обчислено та на підставі відомостей інформаційної системи податкового органу сформовано вимогу про сплату боргу з ЄСВ; перебування позивача з 01.07.2016 по 01.04.2017 на спрощеній системі оподаткування, що унеможливлює задоволення його заяви про списання боргу.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ФО-П ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 02.02.2010, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.02.2021 № 002117470.

22.04.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис про реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця.

25.02.2021 позивач подав до Головного управління ДПС в Харківській області заяву про списання заборгованості по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме суми недоїмки, штрафних санкцій та пені за період з 01.01.2017 до 01.12.2020, у зв`язку з набранням чинності Закону №592, відповідно до п.9.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08 липня 2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

26.04.2021 позивач направив запит на адресу Східного управління ГУ ДФС у Харківській області, в якому просив надати інформацію щодо розгляду його заяви від 25.02.2021 та складових його боргу.

Протягом 2017-2019 р.р. позивачем до податкового органу подавались:

- податкові декларації про майновий стан і доходи з додатками Ф.2 за 2017 р., податкові декларації платника єдиного податку за 2017 р., звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за січень-грудень 2017 року;

- податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 р. з додатком Ф.2, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 р.;

- податкова декларація про майновий стан і доходи за 2019 р. з додатком Ф.2, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 р.;

- податкова декларація про майновий стан і доходи за 2020 р. з додатками Ф.1, Ф.2,Ф.3.

Зазначена звітність свідчить, що позивач доходу не отримував.

Згідно даних інтегрованої картки платника податків за позивачем рахується заборгованість по єдиному внеску.

21.05.2021 відповідачем винесено відносно позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-44698-17 від 21.05.2021 на суму 33 605, 74 грн.

Позивач, не погоджуючись з вимогою відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з порушення відповідачем процедури, а саме не проведення перевірки платника податку, що призвело до неправомірного формування вимоги про сплату боргу (недоїмки). Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання відповідача провести ОСОБА_1 списання заборгованості з ЄСВ визнана судом необґрунтованою, оскільки заява позивача про списання коштів не була розглянута контролюючим органом. У з`язку з чим суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача розглянути відповідну заяву позивача.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на ЄСВ - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) визначено, що до кола платників ЄСВ віднесені: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI, з урахуванням змін, внесених Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" єдиний внесок нараховується, зокрема для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що необхідною умовою для сплати ЄСВ за загальним правилом є отримання доходу.

Проте, за спеціальним правилом у разі відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу (тобто у разі відсутності доходу), законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, у розмірі, не меншому від мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального платежу з ЄСВ та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що зареєстровані після 01.07.2004 р. фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування повинні сплачувати ЄСВ у порядку Закону № 2464-VI у редакції Закону № 2148 незалежно від того чи отримували вони дохід (прибуток), у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу. Крім того, у даному випадку не вимагається проведення перевірки та, складання акту перевірки чи будь-яких інших письмових документів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №260/81/19.

Судовим розглядом встановлено, що нарахування позивачу єдиного внеску відповідачем здійснювалось, виходячи з розміру мінімального страхового внеску на місяць, тобто, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку підлягає застосовуванню п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI у редакції Закону № 2148, за правилами якої для визначення контролюючим органом платнику суми ЄСВ не вимагається у якості передумови ані проведення перевірки, ані вивчення первинних документів про одержаний дохід.

Судовим розглядом встановлено, що контролюючий орган перевірку платника податків не здійснював, акт перевірки не складав.

Згідно із частинами 1 - 4 статті 25 Закону № 2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів деталізовано визначена нормами Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до п.5 розділу ІV Інструкції № 449 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Крім того, статтею 9 Закону № 2464 та п. 5 розділу ІV Інструкції № 449 передбачено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється не тільки на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських документів , а і інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визначальним у межах саме даного спору є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати заявником ЄСВ, що може відбуватись у тому числі і на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме зворотного боку облікової картки платника ЄСВ, а не лише первинних документів щодо нарахування (декларації, розрахунки) та сплати (платіжні доручення).

Отже, судова колегія зазначає, що позивач відповідно до вищенаведених правових норм має обов`язок щодо сплати єдиного внеску у розмірі не нижче мінімального, проте така сплата ним не здійснена.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4698-17 від 21.05.2021, сформована відносно позивача, є правомірною та не підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем процедури, а саме не проведення перевірки платника податку, що призвело до неправомірного формування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Щодо доводів позивача про порушення податковим органом строків складання та надіслання оскаржуваної вимоги, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки у відповідності до ч. 16 ст. 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Щодо списання заборгованості з ЄСВ, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 9-15 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464 підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Судовим розглядом встановлено, що 25.02.2021 позивач подав до Головного управління ДПС в Харківській області заяву про списання заборгованості по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме суми недоїмки, штрафних санкцій та пені за період з 01.01.2017 до 01.12.2020.

26.04.2021 позивач направив запит на адресу Східного управління ГУ ДФС у Харківській області, в якому просив надати інформацію щодо розгляду його заяви від 25.02.2021 та складових його боргу.

Доказів розгляду заяви позивача про списання заборгованості відповідачем не було надано під час розгляду справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про не розгляд заяви позивача.

Надані відповідачем до апеляційної скарги акт камеральної перевірки та лист-відповідь за результатами розгляду заяви позивача, колегією суддів не приймаються в якості доказів, оскільки всупереч ч. 4 ст. 308 КАС України апелянтом не наведено об`єктивних причин, які унеможливлювали їх подання до суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про списання коштів від 25.02.2021 з підстав не розгляду її контролюючим органом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 по справі № 520/11924/21 скасувати в частині задоволення позову щодо визнання протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-44698-17 від 21.05.2021; визнання протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Харківській області щодо не проведення протягом 15 робочих днів камеральної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та не прийняття рішення за заявою позивача від 25.02.2021 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені з єдиного внеску відповідно до п. 9 15 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08 липня 2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 по справі № 520/11924/21 - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов