Справа № 520/19663/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р.Справа № 520/19663/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.11.21 року по справі № 520/19663/21

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2021 по виконавчому листу №520/17290/2020 виданого 28.05.2021, державного виконавця Назаровця А.Т. та відновити виконання рішення суду по справі №520/17290/2020.

- здійснити судовий контроль за виконанням рішення по справі №520/17290/2020 на підставі статті 382 КАС України.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач не отримав повної відповіді на запитувану інформацію від МОЗ України на виконання рішення суду по справі №520/17290/2020 та по виконавчому провадженню № 66660468. Також зазначає, що не отримав медичні протоколи чи клінічні настанови, що свідчить про незаконне, протиправне та передчасне винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження передчасно, оскільки отриманий позивачем лист МОЗ України №02.2-18/2797 від 22.09.2021 по виконавчому провадженні №66660468 не містить відповіді на всі поставлені ним питання та не містить копії документів, зокрема медичних протоколів чи кліничних настанов.

В судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підстримав за просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином.

Враховуючи особиливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, зокрема передбаченої ч. 7 ст. 286 КАС України, колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по справі № 520/17290/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково, а саме: визнано бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України щодо ненадання ОСОБА_1 відповідей на запити від 03.09.2020 та 30.09.2020 протиправною та зобов`язано Міністерство охорони здоров`я України надати запитувану ОСОБА_1 інформацію, яка містяться у листах від 03.09.2020 та 30.09.2020 шляхом надіслання такої інформації рекомендованим листом з описом вкладення на адресу заявника.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2021, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по справі № 520/17290/2020 залишено без змін.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 07.09.2021 відкрито виконавче провадження № 66660468 з примусового виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 № 520/17290/2020, копія якої надіслана сторонам.

Так, частиною 4 статті 19 Закону №1404-УІІІ передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

На виконання вказаної норми, під час примусового виконання рішення суду до державного виконавця надійшов лист від боржника - Міністерства охорони здоров`я України від 24.09.2021 №14-15/27984/2-21 щодо розгляду запитів на отримання інформації ОСОБА_1 від 03.09.2020 №б/н та від 30.09.2020 № б/н, копія якого з описом вкладення направлена на адресу заявника.

04.10.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. винесено постанову про закінчення, виконавчого провадження на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Так, згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Пунктом 9 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, колегія суддів зазначає, що у своїх заявах від 03.09.2020 та від 30.09.2020 ОСОБА_1 просив МОЗ України надати наступну інформацію:

1. Станом на 01.01.2016 чи були затверджені Міністерством охорони здоров`я України уніфіковані клінічні протоколи діагностики та лікування геморою та анальної тріщини? Якщо так, то надайте копії затверджених уніфікованих клінічних протоколів;

2. Станом на 01.01.2016 у разі відсутності затвердженого Міністерством охорони здоров`я України уніфікованого клінічного протоколу, яким стандартом чи протоколом повинні були керуватися заклади охорони здоров`я в процесі надання медичної допомоги та лікування?

3. Після внесення змін від 29.12.2016 р. № 1422 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.04.2017 за № 530/30398 до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 28.09.2012 р. № 751 "Про створення та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації медичної допомоги в системі Міністерства охорони здоров`я України" який новий клінічний протокол медичної допомоги діагностики та лікування геморою та анальної тріщини обрано МОЗ України для його застосування на території України? Надайте копії цих протоколів та фактичні дані обрання щодо їх застосування на території України.

Дослідивши відповідь МОЗ України від 22.09.2021 №02.2-18/2797, направлену на адресу ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що по першому питанню позивачу надано вичерпну відповідь.

Однак, по другому питанню позивачу не надано обґрунтованої відповіді щодо інших стандартів та протоколів, якими керуються заклади охорони здоров`я в процесі надання медичної допомоги та лікуванні геморою та анальної тріщини, а лише зазначено, що відповідно до Методики розробки та впровадження медичних стандартів медичної допомоги на засадах доказової медицини, методико-технологічні документи розробляються на підставі заявки на адаптацію кліничних настанов. Заявка подається до МОЗ України фізичною або юридичною особою незалежно від форм власності.

По третьому питанню позивача повідомлено, що перелік джерел кліничних настанов, затверджено наказом МОЗ України від 28.09.2012 № 751, зареєстрованим в МЮУ 29.11.2012 за № 2001/22313 та зазначено їх перелік з посиланням на Інтернет сайти.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що за змістом статті 22 Закону № 2939-VI, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

При цьому під визначенням "загальнодоступні джерела інформації", зокрема розуміються: довідники, адресні книги, реєстри, списки, друковані засоби масової інформації, засоби телерадіомовлення та інші подібні джерела інформації, в тому числі з використанням мережі Інтернету.

Таким чином, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із мережі інтернет на сторінці розпорядника інформації як із загальнодоступного джерела, колегія суддів вважає неправомірною.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду по справі №2а-15055/12/2670 від 25.04.2018, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що боржник в межах даного виконавчого провадження може вважатися таким, що виконав обов`язок по виконанню рішення суду, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника.

Оскільки, в межах даних правовідносин, МОЗ України не в повному обсязі надав відповіді на всі питання, поставлені позивачем ОСОБА_1 у запиті, відтак відповідач дійшов передчасного висновку щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з урахуванням ст. 317 КАС України, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог, шляхом скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2021 по виконавчому листу №520/17290/2020 виданого 28.05.2021, державного виконавця Назаровця А.Т. та відновлення виконання рішення суду по справі №520/17290/2020.

Щодо вимоги встановити судовий контроль за виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Конституція України встановлює, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, і зазначає, що суди не тільки здійснюють правосуддя, а й контролюють виконання судових рішень. Підстави та порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначені статтями 382, 383 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Окремо слід вказати, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, а отже наділений правом, а не закріпленим обов`язком, під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а у разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові від 31.07.2018 року по справі №235/7638/16-а (адміністративне провадження №К/9901/43354/18) та в ухвалі від 23 квітня 2019 року у справі №805/516/18-а.

Разом з тим, позивачем мають бути зазначені переконливі аргументи щодо зобов`язання надати відповідача такий звіт.

Однак, ґрунтовних та мотивованих доводів щодо задоволення вказаної заяви позивачем не наведено, з огляду на що, підстави для задоволення вказаної вимоги відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги.

За визначенням ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що питання щодо розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог майнового характеру, залежить від пропорційності до задоволеної чи відхиленої частини таких вимог, що складає для сторони спір та незгоду. Для сторони позивача в частині відмовленої частини вимог, для відповідача в частині задоволеної. При зверненні з скаргою до суду апеляційної інстанції, та чи інша сторона виборює свій інтерес в залежності від тієї чи іншої частини вимог майнового характеру яка задоволена чи відхилена судом першої інстанцією, саме ця частина вимог в матеріальному вимірі складає певного роду ціну позову та є спірної, а тому з її спірної для сторони частини підлягає обчисленню розмір ставки судового збору, якій підлягає сплаті при зверненні з апеляційною скаргою.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від від 03.02.2021 по справі №640/11675/19, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позовних вимог немайного характеру не застосовується.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 13.08.2020 по справі №440/3005/19, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією від 08.10.2021 Поряд з тим, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1362 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією від 09.11.2021.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати на сплату судового збору за подання позову та апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 по справі № 520/19663/21 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2021 по виконавчому листу №520/17290/2020 виданого 28.05.2021, державного виконавця Назаровця А.Т. та відновити виконання рішення суду по справі №520/17290/2020.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімсот) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 22.12.2021 року