Справа № 420/13233/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/13233/20

Категорія: 112030000 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту: 29.03.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

30 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність 10 мобільного прикордонного загону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 вересня 2020 року;

- зобов`язати 10 мобільний прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 вересня 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність 10 мобільного прикордонного загону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно за час проходження військової служби;

- зобов`язати 10 мобільний прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за час проходження військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність 10 мобільного прикордонного загону щодо не проведення з 04 вересня 2020 року остаточного розрахунку при звільнені з військової служби ОСОБА_1 ;

- зобов`язати 10 мобільний прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 вересня 2020 року по день постановлення рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він виключений зі списків особового складу наказом начальника 10 мобільного прикордонного загону №131-ос від 04 вересня 2020 року. Проте у вказаному наказі зазначено лише щодо виплати компенсації за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій лише за 2018 2020 роки, проте позивач є учасником бойових дій з 2015 року (посвідчення серії НОМЕР_3 від 03 грудня 2015 року). На день виключення позивача зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні соціальної відпустки, а саме невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2015 року по 2017 рік. Крім того, відповідач не виплатив грошову компенсацію за неотримане речове майно за час проходження військової служби. З урахуванням наведеного, на думку позивача, наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 вересня 2020 року по день постановлення рішення.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті) за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу Держприкордонслужби.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації та зобов`язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки обмежено роком звільнення, оскільки особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток за поточний рік до одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби оплачується тривалість щорічної основної та додаткової відпусток, на які вони мають право в році звільнення.

Вказав також, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно є протиправною та такою, що порушує права позивача, у зв`язку з чим просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно.

У відзиві на апеляційну скаргу 10 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) вказує про правомірність оскаржуваного рішення та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає залишенню без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) №131-ос від 04 вересня 2020 року прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії (фахівця зв`язку) 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби, звільненого з військової служби в запас наказом начальника 10 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України №128-ОС від 28 серпня 2020 року за п."а" ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з закінченням строку контракту).

В зазначеному наказі вказано: виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік із розрахунку 1/12 тривалості відпустки за кожний повний місяць служби терміном 08 календарних днів; виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки із розрахунку 42 календарні дні.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, однак у матеріалах справи відсутні докази проходження позивача військової служби у період з 2015 по 2017 роках у Державній прикордонній службі, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності 10 мобільного прикордонного загону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за цей період є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та зобов`язання її виплатити, оскільки позивачем не дотримано порядок звернення за грошовою компенсацією вартості неотриманого речового майна.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 9-1, абз.3 п.14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.п.3-5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, абз.азб.1, 3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008,

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються, зокрема, такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацом 3 п.14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що, у рік звільнення зазначених в абз.абз.1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

З матеріалів справи вбачається, що в період з 08 червня 2012 року по 23 червня 2017 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 Міністерства оборони України.

Відповідно абз.азб.1, 3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що обов`язок виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки в період з 2015 року 2017 рік належав військовій частині НОМЕР_4 Міністерства оборони України на момент виключення позивача зі списків особового складу цієї військової частини.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності 10 мобільного прикордонного загону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за цей період є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (далі Порядок №178).

Відповідно до п.п.3-5 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Разом з тим, обов`язковою умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту.

З аналізу приписів п.4 Порядку №178 вбачається, що особа має право отримати грошову компенсацію за неотримане речове майно:

- перед звільненням - у разі подання відповідного рапорту під час проходження служби;

- після звільнення - у разі подання відповідного рапорту після звільнення.

Колегія суддів зазначає, що в даних спірних правовідносинах, позивачем не надано суду доказів подання відповідного рапорту (заяви) під час проходження служби, так і після звільнення, а тому у відповідача не виникло правових підстав для виплати такої компенсації.

За таких обставин, суду першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, та, відповідно, позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, які є похідними.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.