Справа № 200/14448/21
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р. Справа№200/14448/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Гореліка Євгена Борисовича про визнання протиправними та скасування постанов у частині стягнення з боржника основної винагороди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (далі відповідач, ОСОБА_2 ), відповідно до якої просить суд:

визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2021 у виконавчому провадженні № 66993448, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Гореликом Є. Б. у частині стягнення з боржника основної винагороди;

визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 01.10.2021 у виконавчому провадженні № 66993448, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Гореликом Є. Б.;

визнати неправомірною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01.10.2021 у виконавчому провадженні № 66993448 в частині стягнення з боржника основної винагороди, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Гореликом Є. Б.

Також викладено прохання розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадження.

В обґрунтування позову зазначено про протиправність оспорюваних постанов, оскільки питання розміру основної суми винагороди приватного виконавця залежить від фактично стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. У спірному виконавчому провадженні виконавчий документ повернуто стягувачеві без фактичного виконання. Отже, за відсутності фактичного стягнення з боржника в примусовому порядку суми заборгованості, відсутні правові підстави для стягнення з позивача основної суми винагороди у розмірі 424 160,00 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 КАС України. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, за змістом якого спростовуються доводи, викладені позивачкою, зокрема, зазначено, що винесення оскаржуваних постанов є обов`язком приватного виконавця, який передбачений законодавством України. Щодо постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, то відповідачем виявлено технічну помилку допущену у частині суми, що підлягає стягненню, яка була виправлена шляхом прийняття постанови від 20.10.2021 ВП № 66993448 про виправлення помилки у процесуальному документі. Звертає увагу суду на практику Верховного Суду за переліком наведеним у позовній заяві та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Сторони до судового засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про час та дату розгляду справи.

Згідно вимог ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Представника позивачки повідомлено шляхом направлення поштової кореспонденції, яка згідно поштового відстеження Укрпошти № 20 отримана 17.12.2021.

Відповідачу судову кореспонденцію направлено поштовим відправленням, яка згідно поштового відстеження Укрпошти № 20 отримано 16.12.2021.

Частиною 1 ст. 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Враховуючи приписи ст. ст. 124, 194, 205 та 268 КАС України, суд вважає, що неприбуття сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини встановлені судом у справі такі.

ОСОБА_1 є громадянкою України паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_1 .

Приморським районним судом м. Маріуполя 30.09.2009 видано виконавчий лист у справі № 2-1311/09 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» у відшкодування заборгованості за кредитним договором від 19.10.2007 № -СМ-SМЕ-102/199/2007 158 362 дол. США 90 центів (за курсом НБУ станом на 08.09.2009 1 266 111,39 грн.) та 32 203,97 грн., та у відшкодування судових витрат 1 730,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області у справі № 2-1311/09 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено вибулого стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні № 40545057, яке відкрив Приморський ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області на підставі виконавчого листа № 2-1311.

30 вересня 2021 року до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Є. Б. звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарант» (як стягувач) із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя 30.09.2009 у справі № 2-1311/09 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» у відшкодування заборгованості за кредитним договором від 19.10.2007 № -СМ-SМЕ-102/199/2007 158 362 дол. США 90 центів та 32 203,97 грн., та у відшкодування судових витрат 1 730,00 грн. на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

01 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Гореликом Є. Б. у межах виконавчого провадження № 66993448 (далі ВП № 66993448) винесено:

постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.09.2009 № 2-1311/09, де у п. 3 постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 424 160,00 грн.;

постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 424 160,00 грн.;

постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою постановлено визначити для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження: плата за користування АСВП 69,00 грн.; винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 44,00 грн.; винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця 44,00 грн.; винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 188,00 грн.; винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 184,00 грн. Загальна сума мінімальних витрат 424 160,00 грн.

20 грудня 2021 року приватним виконавцем Гореликом Є. Б. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі ВП № 66993448, якою постановлено виправити помилку у резолютивній частині постанови приватного виконавця про розмір витрат виконавчого провадження від 01.01.2021, зазначивши загальну суму мінімальних витрат 529,00 грн., замість помилково визначеної у постанові загальна сума мінімальних витрат 424 160,00 грн.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Стаття 1. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 3. Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень … ; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Стаття 5. 1. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

2. Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону… .

Стаття 26. 1. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

Стаття 45. 3. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Стаття 27. 2. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

4. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404 передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону № 1404 на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Підпунктом 5 п. 27 Закону України від 03.07.2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (далі - Закон № 2475), який набрав чинності 28.08.2018, внесено зміни до ст. 27 Закону № 1404, а саме: у ч. 2 слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінити словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403. (далі Закон № 1403, у редакції на момент спірних правовідносин)

Стаття 31. 1. За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

2. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

3. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

4. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

5. Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

7. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця. (далі Порядок № 643)

Пункт 19. Приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Оцінка суду.

Наведені положення законодавства свідчать, що приватний виконавець зобов`язаний одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження прийняти постанову про стягнення основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження, в яких навести розрахунок та порядок стягнення. Відповідні постанови виносяться незалежно від початку примусового виконання. У постанові про стягнення основної винагороди обов`язково повинен зазначатися її розмір, виходячи з усієї суми стягнення за виконавчим документом.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 (справа № 420/970/19) колегія суддів Касаційного адміністративного суду вказала, що оцінка правомірності спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди надається лише на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент її винесення. Будь-які обставини, що можуть вплинути на розмір такої винагороди або на можливість її виконання у майбутньому, не можуть бути враховані судом, оскільки виконавче провадження це сукупність дій визначених у Законі Україні «Про виконавче провадження», які вчиняються у процесі виконання відповідного рішення та мають різні юридичні наслідки щодо стягнення з боржника основної винагороди.

Таким чином, стягнення основної винагороди приватного виконавця пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди.

У цьому ж контексті Верховний Суд у постанові від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а зазначив, що сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

Наведене правозастосування відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.04.2021 у справі № 580/3444/20, від 08.07.2021 у справі № 360/2855/20 та від 05.08.2021 у справі № 640/2710/20.

Звідси, сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.06.2021 у справі № 640/17286/20.

Судом при дослідженні спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди (останній абзац мотивувальної частини) встановлено, що приватним виконавцем визначено порядок стягнення, а саме: згідно норм діючого законодавства з боржника підлягає стягненню основна винагорода, у розмірі 10 % від фактично стягнутої суми.

Щодо посилань позивачки на відсутність підстав для стягнення основної винагороди у зв`язку з відсутністю фактичного виконання рішення суду в межах відкритого виконавчого провадження, суд застосовує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 02.06.2021 справа №160/4481/20 (у релевантній частині), а саме: «63. … після зміни правового регулювання відповідно до Закону №1404-VIII стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

64. Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.

65. Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні, тому ним правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження прийнято постанову про стягнення виконавчого збору.».

Щодо посилань позивачки на постанови Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 260/801/19, від 28.10.2020 у справі № 640/13697/19 суд вважає такі нерелевантними до обставин даної справи, з огляду на таке.

У справі № 260/801/19 предметом спору є постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 22.05.2019 ВП № 57130542 у розмірі 20 633,35 грн. та постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 22.05.2019 у ВП № 57117117 у розмірі 27 173,45 грн., які винесені після прийняття постанови, якою виконавчий документ повернуто стягувачу. Тобто Верховний Суд аналізував іншу стадію виконавчого провадження ніж у даній справі.

Щодо справи № 640/13697/19, то за фактичними обставинами такої боржником було сплачено суму заборгованості стягувачу за виконавчим документом, й така сплата відбувалась до відкриття виконавчого провадження й у день відкриття, що не відповідає обставинам даної справи, а тому висновок Верховного Суду зроблений за відмінних обставин, не може бути застосований судом.

Висновки суду.

Суд дійшов висновку, що прийняття 01.10.2021 приватним виконавцем одночасно з відкриттям виконавчого провадження постанови про стягнення з боржника основної винагороди у ВП № 66993448 є обов`язком приватного виконавця, що відповідає законодавчим приписам наведених вище положень Законів України № 1403 та № 1404.

Прийняттям оскаржуваної постанови не порушуються права боржника, оскільки процедура стягнення основної винагороди приватного виконавця безпосередньо залежить від вчинення виконавчих дій, отже доводи позивача, покладені в обґрунтування цього позову, можуть наводитись у разі оскарження боржником пред`явлення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця до примусового виконання та вчинення дій по стягненню суми основної винагороди, у зв`язку, зокрема, із поверненням виконавчого документа, що, відповідно, не є предметом даного спору.

На підставі викладеного у даній частині позовних вимог належить відмовити

Щодо позовних вимог про скасування постанови від 01.10.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в частині стягнення з боржника основної винагороди.

Стаття 42 Закон № 1404.

1. Кошти виконавчого провадження складаються з: 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

2. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

3. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

4. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» затверджено види та розмір витрат виконавчого провадження. За змістом вказаного наказу до видів витрат виконавчого провадження належать: 1. Виготовлення документів виконавчого провадження: 2. Пересилання документів виконавчого провадження; 3. Послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій; 4. Послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум. 5. Проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини. 6. Послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці. 7. Банківські послуги при операціях з іноземною валютою. 8. Сплата судового збору. 9. Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження. 10. Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій. (розділ І)

Щодо розміру витрат, то приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг. (п. 7 розділ ІІ)

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція № 512/5, у редакції на момент спірних правовідносин)

Пункт 2 розділ VI.

2. Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Висновки суду.

Наведені вище положення законодавства України дають підстави вважати, що відповідна постанова виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та має містити перелік витрат виконавчого провадження, що будуть здійсненні приватним виконавцем з метою виконання виконавчого документа.

Спірна у справі постанова містить такий перелік мінімальних витрат виконавчого провадження: плата за користування АСВП 69,00 грн.; винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 44,00 грн.; винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця 44,00 грн.; винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 188,00 грн.; винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 184,00 грн. Загальна сума мінімальних витрат 424 160,00 грн.

З викладеного суд робить висновок, що до складу мінімальних витрат виконавчого провадження не включається розмір основної винагороди приватного виконавця. Зміст складових мінімальних витрат виконавчого провадження у спірній постанові вимогам законодавства не суперечить й основна винагорода до складу таких приватним виконавцем не включена.

Натомість неправильно визначено загальний розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а саме замість арифметичної суми складових 529,00 грн. вказано 424 160,00 грн., що відповідає розміру основної винагороди приватного виконавця.

Вказане підтверджується змістом постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 20.12.2021.

Отже, оскільки порушення своїх прав позивачка вбачає у включенні до складу мінімальних витрат виконавчого провадження суми основної винагороди, що судом не встановлено, інших підстав для скасування спірної постанови суду не заявлено, у частині визначення розміру приватним виконавцем внесено відповідні зміни, суд констатує відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Крім того, суд не встановив підстав для застосування ч. 8 ст. 238 КАС України, оскільки зміни внесені приватним виконавцем (загальна сума мінімальних витрат) не були предметом даного спору (предмет оскарження включення до складу мінімальних витрат основної винагороди).

На підставі викладеного вище суд вважає за належне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні. (ч. 1ст. 139 КАС України)

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця Гореліка Євгена Борисовича про визнання протиправними та скасування постанов у частині стягнення основної винагороди приватного виконавця відмовити повністю.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя І.В. Буряк