Справа № 160/11672/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/11672/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Солодкова К.А.

за участю представників: позивача - Кисельов А.В.., відповідача Сігалова М.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 ( суддя першої інстанції Голобутовський Р.З.) в адміністративній справі №160/11672/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Криворіжхліб" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15.06.2021 року №, яким ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» збільшено зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 10 915 475 грн; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15.06.2021 року №, яким ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» збільшено зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 6 367 215 грн; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 15.06.2021 року №, яким ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 1 172 464 грн; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «П» від 15.06.2021 року №, яким ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» зменшено суму від`ємного значення з податку на прибуток на суму 2 071 535 грн - за період 2019 рік, а також на суму 2 212 555 грн - за період 2020 роки.

Позиція позивача обґрунтована тим, що на підтвердження реальності здійснення господарських операцій ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» до перевірки надало договори та підписані між сторонами видаткові накладні, акти прийому-передачі, акти виконаних робіт, накладні на передачу готової продукції, товарно-транспортні накладні, банківські виписки. Перевіряючі в акті перевірки не посилаються на будь-які зауваження до первинних документів, які б не давали право ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» на формування податкового кредиту та витратної частини податку на прибуток. Також, контролюючий орган не надає доказів, які б спростували реальність господарських операцій з контрагентами-постачальниками у перевіряємому періоді та доказів, які б підтверджували обставини, викладені в акті перевірки. В акті перевірки не встановлено жодного конкретного порушення вимог податкового законодавства в частині правил формування власного податкового обліку з боку ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ». Відповідачем не заперечується реальність, товарність господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей, факт операцій із транспортування, економічна доцільність господарської дальності ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ», факт використання придбаного активу у власній господарській діяльності. Доводи податкового органу про відсутність у контрагентів ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, транспортних засобів тощо, є безпідставними оскільки для проведення господарських операцій щодо постачання товарів, виконання робіт наявність власних транспортних засобів, складських приміщень не є обов`язковим, оскільки такі активи можуть орендуватись. Сертифікати якості не належать до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік. Дефекти або відсутність товарно-транспортних накладних сама по собі не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року позов задоволено.

З апеляційною скаргою на рішення суду звернувся відповідач, в якій зазначив, що перевіркою не підтверджено реальність господарських операцій з придбання насіння соняшника та зроблено висновок про безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ та витрат по взаємовідносинам з контрагентами: ТОВ «МАСЛОДАР 2019» (), ТОВ «ФІНАНС-ГРУП ЛТД» (). Не підтверджено послуги ТОВ «ОІЛПРОДАКШЕН» по переробці насіння соняшника, придбаного у ТОВ «ФІНАНС-ГРУП ЛТД», ТОВ «МАСЛОДАР 2019». Не відомо на якій адресі здійснена передача товару. У видаткових накладних адресою складання зазначено м. Кропивницький, однак, невідомо на яку адресу поставлено товар (акти передачі товару відсутні). Відрядження до м. Кропивницького та м. Одеса на керівника відсутні, отже, невідомо яким чином оформлялись (підписувались) видаткові накладні та договори, товарно-транспортні накладні до перевірки не надано. Товар, вказаний у видаткових накладних від контрагента ТОВ «МАСЛОДАР 2019» та ТОВ «ФІНАНС-ГРУП ЛТД» не має паспортів, сертифікатів або інших документів щодо встановлення виробника товарів, таким чином неможливо встановити походження насіння соняшника. Також, за результатом аналізу первинних документів та інформаційних баз даних ДПС України встановлено: відсутність у ТОВ «МАСЛОДАР 2019» та ТОВ «ФІНАНС-ГРУП ЛТД» основних засобів, відсутність будь-якої інформації про наявність складських приміщень, наявність автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, а також наявність трудових ресурсів, необхідних для здійснення фінансового-господарської діяльності підприємства (навантаження, перевантаження, виконання робіт, послуг, оприбуткування товару, надання звітності до ДПІ, статистики, укладанні договорів та інше). Вбачається проведення контрагентом транзитних операцій, спрямованих на здійснення операцій для отримання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов`язання, з метою штучного формування технічного податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру. ТОВ «ФІНАНС-ГРУП ЛТД» та ТОВ «МАСЛОДАР 2019» є фігурантами кримінального провадження, а саме: у відповідності до ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.01.2021 року у справі №686/32355/19 СУ ГУ ДФС у Хмельницькій області здійснює досудове розслідуванні у кримінальному провадженні №0000603 від 22.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.364 Кримінального кодексу України. Так, в ході досудового слідства встановлено, що службові особи визначеної юридичної особи, упродовж 2019-2020 років, переслідуючи мету ухилення від сплати податків шляхом безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість, відобразили в бухгалтерському та податковому обліках підприємства безтоварні та удавані фінансово-господарські операції щодо придбання сільськогосподарської продукції (насіння соняшника та олії соняшникової) у ТОВ «МАСЛОДАР 2019» (), ТОВ «ФІНАНС-ГРУП ЛТД» (). При перевірці ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ», також, встановлено не проведення списання кредиторської заборгованості, яка набула статусу безнадійної на суму 191393,00 грн, яка рахується перед контрагентом ТОВ «НБ-України».

За результатами апеляційного перегляду справи просив скасувати рішення та прийняти нове яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, на підставі направлень від 12.03.2021 року №1317, №1318, №1319, №1320, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік та на підставі наказу від 26.02.2021 року №1076-п Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку приватного акціонерного товариства «КРИВОРІЖХЛІБ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС України, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством за період з 01.04.2018 року по 31.12.2020 року.

За результатами перевірки складено акт №1452/04-36-07-23/0381522 від 30.04.2021 року, на підставі якого зазначено про порушення:

1) пп.14.1.11, 14.1.257 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» занижено податок на прибуток у загальній сумі 10639945 грн, в тому числі по періодам: IV квартал 2019 року в сумі 2059085 грн; півріччя 2020 року в сумі 8580860 грн.

2) пп.14.1.11, 14.1.257 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» завищено від`ємне значення «Об`єкта оподаткування» з податку на прибуток у загальній сумі 2212555 грн., в тому числі по періодам: 2020 рік в сумі 2212555 грн.

3) п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» занижено податок на додану вартість у загальній сумі 5093772 грн, в тому числі по періодам: жовтень 2019 року в сумі 90943 грн; листопад 2019 в сумі 2068936 грн; грудень 2019 року в сумі 2028421 грн; січень 2020 року в сумі 251041 грн; березень 2020 року в сумі 249568 грн; квітень 2020 року в сумі 34663 грн; травень 2020 року в сумі 370200 грн.

4) п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» завищено від`ємне значення, яке зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість (ряд. 20.1 Декларації з ПДВ) у загальній сумі 1172464 грн, у тому числі по періодам: жовтень 2019 року в сумі 29772 грн; листопад 2019 року в сумі 1142692 грн.

5) абз. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року за №4, внаслідок чого, податкові розрахунки за формою №1ДФ за ІІ, ІІІ, IV квартали 2018 року, І, ІІ квартали 2019 року підприємством надано з недостовірними даними, а саме: не відображено ознаки доходу « 157» - «Дохід виплачений самозайнятій особі».

6) п.1 ч.2 ст.6 Закону України №2464, несвоєчасно нараховано єдиний внесок на загальну суму 20340,41 грн, в т.ч. по періодам: в липні 2018 року нараховано за квітень 2018 року у сумі 10226,99 грн, за травень 2018 року у сумі 1523,11 грн, за червень 2018 року в сумі 3931,36 грн, та у вересні 2018 року нараховано за квітень 2018 року у сумі 2876,89 грн., за травень 2018 року у сумі 612,65 грн., за червень 2018 року у сумі 644,87 грн., за серпень 2018 року у сумі 524,54 грн.

Не погодившись із висновками акту перевірки №1452/04-36-07-23/0381522 від 30.04.2021 року ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» подано заперечень до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, які рішенням ГУ ДПС України у Дніпропетровській області залишено без задоволення, висновки акту перевірки без змін.

На підставі висновків акту перевірки №1452/04-36-07-23/0381522 від 30.04.2021 року ГУ ДПС України у Дніпропетровській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15.06.2021 року №, яким ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» збільшено зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 11 154 716,25 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15.06.2021 року №, яким ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» збільшено зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 6 367 215 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 15.06.2021 року №, яким ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 1 172 464 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми «П» від 15.06.2021 року №, яким ПРАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» зменшено суму від`ємного значення з податку на прибуток на суму 2 071 535 гр. за період 2019 рік, а також на суму 2 212 555 грн за період 2020 рік.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для нарахування грошових зобов`язань став висновок контролюючого органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, який не знайшов свого підтвердження під час розгляд справи

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Порядок нарахування та сплати податку на прибуток підприємств регулюється Розділом ІІІ ПК України.

Так, відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

За приписами пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.

Розділом V ПК України визначено порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.

За приписами пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Норми п. 198.6 ст. 198 ПК України визначають, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В силу підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Тобто, зарахування здійснюється у зв`язку із здійсненням операції платника податку шляхом реалізації його товарів, виконаних ним робіт, наданих ним послуг, які є підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

В силу частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно ст. 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.4 Наказу №88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Проаналізувавши наявну у відповідача отриману з ІС «Податковий блок» та інших публічних джерел інформації встановлено, що останні фігурують в кримінальних провадженнях.

З огляду на вказане, податковий орган дійшов висновку про те, що походження товару отриманого від ТОВ «Фінанс-груп ЛТД» не встановлено.

Колегія суддів наголошує на тому, що умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання та подальший їх рух у межах господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.

Так, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також, платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки, від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною в постанові від 15 травня 2020 року у справі № 823/1538/16.

Таким чином, факт отримання позивачем товарів/робіт/послуг від контрагентів не підтверджено належними первинними документами, які б розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення, що є обов`язковою умовою для визнання господарських операцій товарними.

Колегія суддів зазначає, що всі вищеозначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

У свою чергу, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано до суду належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його контрагентів, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, тощо.

Колегія суддів зазначає, що наявність певної податкової інформації на яку посилається податковий орган, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

В контексті викладеного колегія суддів також зазначає, що твердження відповідача про те, що контрагенти позивача не мали необхідних ресурсів для провадження господарської діяльності, також є необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення перевірок контрагентів позивача та дослідження первинних документів.

Суд зазначає, що Акт перевірки не містить аналізу обсягу та характеру ресурсів, які, з урахуванням обставин виконання спірних господарських операцій, були необхідні для поставки товарів (послуг) на користь позивача, але були відсутні у ТОВ «МАСЛОДАР 2019», ТОВ «ФІНАНС-ГРУП ЛТД», ТОВ «ОІЛПРОДАКШЕН» чи їх контрагентів.

Узагальнені посилання контролюючого органу на протиправний характер діяльності зазначених контрагентів без конкретизації фактів вчинення ними податкових правопорушень та їх впливу на подальші правовідносини із позивачем, також не можуть слугувати підтвердженням недобросовісності останнього.

Посилання контролюючого органу на неповне зазначення адреси навантаження у наданих до перевірки товарно-транспортних накладних по взаємовідносинах з ТОВ «МАСЛОДАР 2019», ТОВ «ФІНАНС-ГРУП ЛТД», як на порушення норм податкового законодавства, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки чинною на момент транспортування вантажу формою товарно-транспортних накладних, встановленою Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила перевезень), передбачено зазначення місцезнаходження, а не повної адреси місця навантаження.

До того ж наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

У зв`язку з викладеним у сукупності колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем підтверджено факт реальності господарських операцій з контрагентами у спірний період, а наявні в матеріалах справи документи містять достатні дані про їх зміст, характер та учасників, тобто підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Доводи апелянта про те, що окремі контрагенти, у тому числі за ланцюгом почтачання товару, є фігурантами кримінальних проваджень, апеляційний сул відхиляє як необґрунтовані, оскільки, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано відповідних вироку судів, які б встановлювали фіктивність спірних операцій та/або діяльності конкретних товариств.

Крім того, апелянтом не доведено, що між позивачем та відповідними контрагентами мали місце злагоджені узгоджені дії, спрямовані на формальне оформлення господарських операцій без їх фактичного вчинення для отримання податкових вигід.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 в адміністративній справі №160/11672/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва