Справа № 140/14364/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22 грудня 2021 року ЛуцькСправа № 140/14364/21

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Денисюк Р.С., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною щодо затримки виконання рішення суду та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 в справі №826/18229/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Рівненської області з 21.02.2020 протиправною, зобов`язання Рівненську обласну прокуратуру стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 в справі №826/18229/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Рівненської області за період з 21.02.2020 по 28.05.2020 в розмірі 214022,72 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши у ній підстави для його поновлення та додавши докази поважності причин його пропуску, а також документу про сплату судового збору в розмірі 2140,22 грн.

14.12.2021 позивачем на усунення недоліків позовної заяви згідно ухвали судді від 01.11.2021, подано заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, у якій просить поновити пропущений строк звернення до суду та надав докази сплати судового збору.

В обґрунтування вказаної заяви позивач вказує на те, що він вважав, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 21.02.2020 по 28.05.2020 відноситься саме до категорії справ про порушення законодавства про оплату праці, на які не поширюються строки звернення до суду. Крім того вказує на ту обставину, що на момент поновлення його на роботі тривали судові спори, остаточне рішення по яким було прийнято 02.11.2021. Також вказує на неоднорідність судової практики та правових позицій Верховного Суду з приводу строків звернення до суду з даної категорії справ. Зазначені підстави, на думку позивача, дають підстави для висновку про поважність пропущення ним строку звернення до суду з даним позовом. З цих підстав просить визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною та поновити вказаний строк.

Аналізуючи доводи, викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

У свою чергу, частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду у справах прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається із змісту позовної заяви, предметом оскарження в ній є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 21.02.2020 по 28.05.2020.

Із доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивача на виконання рішення суду від 20.02.2020 наказом №141к від 29.05.2020 поновлено на посаді заступника прокурора Рівненської області.

Відповідні відмітки про звільнення позивача внесені у трудову книжку.

Відтак, перебіг місячного строку звернення до суду з даним позовом необхідно обраховувати з 29.05.2020, тобто, позивач міг звернутися до суду з цим позовом в строк до 29.06.2020.

Разом з тим, позовну заяву подано до суду лише 26.11.2021, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду з цим позовом.

У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 14.12.2021, позивач вказує на те, що на дану категорію справ строк звернення не поширюється, остаточне рішення у справі про поновлення його на посаді винесено 02.11.2021 та часту зміну правових позицій Верховним Судом з приводу строків звернення до суду.

На думку суду, наведені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави не можна визнати поважними, враховуючи наступне.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк може і має бути поновленим судом, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує відповідне рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суддя зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача, а також наявності чи відсутності кримінальних проваджень, щодо такого звільнення та набуттям особи в цьому провадженні певного статусу.

Визначальним в даному випадку є суб`єктивне право особи на оскарження відповідного наказу, який вона вважає незаконним, в межах судового розгляду якого буде йому буде надаватись правова оцінка.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Помилкове уявлення позивача про поширення чи непоширення строків звернення до суду по певній категорії справ не є поважною причиною пропуску звернення до суду, та могла ним бути усунута, у визначені законодавством способи, зокрема, і звернення за правовою допомогою, ознайомлення із нормами законодавства, тощо.

Наявність подальшого оскарження судових рішень про поновлення на роботі відповідачами, ніяким чином не впливало на можливість позивача звернутись до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, після поновлення його на роботі у строки, визначені чинним законодавством, якщо він вважав свої права порушеними.

При цьому, зазначені у заяві обставини не змінюють моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення прав, свобод та інтересів. Зазначене свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Також судом не можуть бути взяті до уваги щодо поважності пропуску звернення до суду твердження позивача про те, що Верховним Судом часто змінюються правові позиції по даних категорія справ в частині строків звернення до суду та відступлення від правових позицій раніше висловлених, зважаючи на наступне.

Верховний Суд в постанові від 14.07.2021 у справі №1340/4393/18 висловив правову позицію щодо строків звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі: Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України)».

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18) та інших.

Тобто, враховуючи наведене ще з 2019 року Верховним Судом визначено, що дана категорія справ не стосується справ про порушення законодавства про оплату праці і до них повинні застосовуватись строки звернення до суду визначені процесуальним законодавством.

Також суддя звертає увагу, що у заяві від 14.12.2021 про поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено інших причин поважності пропуску строку звернення до суду.

Наведені обставини не позбавляли позивача права звернутися з даним позовом до суду у межах строків, визначених частиною 5 статтею 122 КАС України.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що саме з 29.05.2020 позивач знав про порушення своїх прав, отже, перебіг строку звернення до суду з цим позовом розпочався 29.05.2020 (день поновлення його на роботі), а сплив зазначений строк, відповідно, 29.06.2020.

Оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом 26.11.2021, то він пропустив місячний строк звернення до суду з даним позовом.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтею 122, частиною другою статті 123, статтями 169, 248, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною щодо затримки виконання рішення суду та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повернути позивачу без розгляду.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.С. Денисюк