Справа № 520/14893/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р. Справа № 520/14893/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 по справі № 520/14893/21, головуючий 1 інстанції Єгупенко В.В., за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив:

- визнати бездіяльність Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на запити на отримання публічної інформації №1,3-29 ОСОБА_1 від 02.02.2021 незаконною;

- зобов`язати Міністерство юстиції України надати відповідь на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації №1,3-29 від 02.02.2021.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 прийнято адміністративний позов до розгляду. Відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

21.09.2021 до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив прийняти відмову ОСОБА_1 від позову, закрити провадження у справі, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року заяву ОСОБА_1 про відмову від адміністративного позову задоволено частково.

Відмову від адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - прийнято.

Закрито провадження у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України судові витрати у вигляді правничої допомоги в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень).

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою в частині розподілу судових витрат, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 24.09.2021р. у відповідній частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви повністю.

Зазначає, що присудження судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу, то апелянт зазначає, що судом залишено поза увагою положення ст.140 КАС України, згідно якої якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Тобто, присудженню підлягають фактично понесенні витрати на правничу допомогу, а не ті, які підлягають сплаті.

Позивач також подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу в частині розподілу витрат на правничу допомогу.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки зі змісту ст.134 КАС України слідує, що обов`язковою умовою для зменшення витрат на правову допомогу є надходження відповідного клопотання від особи, яка заперечує щодо такого стягнення. При цьому, суд з власної ініціативи позбавлений права зменшувати розмір витрат на правничу допомогу.

Посилається апелянт і на те, що нормами чинного законодавства не встановлено будь-яких обмежень у розмірі витрат на правничу допомогу для малозначних, немайнових або розглянутих у письмовому провадженні справ. Судом не зазначено будь-яких математичних критеріїв, за яких він дійшов висновку, що спів мірною у даному випадку буде сума понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021р. в частині зменшення витрат на правничу допомогу з ухваленням в цій частині нового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Переглядаючи правильність висновків суду першої інстанції щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін у справі, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 9 КАС України визначено, що кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Право позивача відмовитись від позову передбачено ст.189 КАС України.

За приписами ч.3 наведеної статті Кодексу про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

Відповідно до ст.140 КАС України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат.

Однак, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 відкрито спрощене провадження в даній адміністративній справі.

14.09.20021 на адресу позивача надійшов відзив на позовну заяву, до якого, серед іншого, були додані копії запитуваних позивачем документів - копії рішень, оформлених протоколом засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців за період з 01.12.2020 по 21.01.2021.

Зважаючи на те, що відповідач усунув порушення прав позивача вже після звернення до суду, а позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач в силу приписів статті 140 Кодексу адміністративного судочинства України має право на відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача таких витрат.

Згідно зі ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як зазначалося вище, статтею 140 КАС України передбачено, що якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Таким чином, за положеннями ст.140 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню саме фактично понесені судові витрати, тоді як за ст. 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень витрати, які підлягають оплаті, тобто ще не понесені.

В підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надано до суду першої інстанції:

- договір про надання правової допомоги від 30.07.2021, укладений між Адвокатським бюро «Сергія Нелюби» та фізичною особою ОСОБА_1 ,

- калькуляція-розрахунок № 1 наданих послуг на суму 7000 грн.,

- додатковий договір до договору про надання правової (правничої) допомоги від 30.07.2021 б/н від 04.08.2021, відповідно до п.1.1 якого, на виконання умов договору про надання правової (правничої) допомоги від 30.07.2021 сторони погодили розмір та порядок сплати гонорару виконавця за надання правової (правничої) допомоги, пов`язаної з розглядом справи Харківським окружним адміністративним судом, який складає 7000 грн. із зазначенням одиниці часу, витраченої виконавцем під час надання такої допомоги заявнику та підготовленого виконавцем калькуляції-розрахунку вартості гонорару,

- акт виконаних робіт від 04.08.2021,

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Нелюба С.А. від 03.07.2018 серії ПТ №2247 та ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 від 04.08.2021 серії ВІ №10523314.

Оскільки в матеріалах справи наявні докази фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та відмови в задоволенні клопотання позивача про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу.

Поряд з цим, за позицією позивача, судом першої інстанції неправомірно зменшено суму понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на її користь з відповідача, до 3000,00 грн.

Надаючи правову оцінку таким доводам апелянта колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. № 5076-VI (далі по тексту - Закон України №5076-VI) до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Колегія суддів звертає увагу, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 р. (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно зі ст.30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 12, та ст.17 Закону України № 5076-VI є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Адвокат Нелюба Сергій Анатолійович здійснює адвокатську діяльність, що підтверджується завіреною копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ПТ №2247 від 03 липня 2018 року.

Колегія суддів звертає увагу, що при цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 04.08.2020 р. по справі №810/3213/16.

Колегія суддів звертає увагу на положення ч.6 ст.134 КАС України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 19.09.2019 р. по справі №810/2816/18 обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зауважує, що в поданому до суду першої інстанції 09.09.2021 р. відповідач заперечив проти стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, вказавши, що такі вимоги є необґрунтованими та відшкодуванню не підлягають, зазначивши зокрема, що позивачем не надано жодного розрахунку витрат та доказів, які б свідчили про виконання адвокатом робіт, їх обсяг, витрачений адвокатом на це час, також не надано доказів щодо збирання адвокатом необхідних доказів, не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом та понесених ним витрат, необхідних для їх зібрання.

Тобто, в розумінні ч.6 ст. 134 КАС України відповідач заявив відповідне клопотання щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно посилання позивача на те, що в матеріалах справи відсутні будь - які заперечення відповідача щодо розміру судових витрат, а суд першої інстанції самостійно вдався до розрахунків та зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути відшкодовані, з посилання на висновки Верховного Суду зроблених у додатковій постанові від 04.09.2020 у справі №820/4281/17, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами даної справи.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Окрім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, висловленою в постанові від 23.04.2019 р. по справі №826/9047/16.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/West Alliance Limited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Колегія суддів, дослідивши подані заявником докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, зокрема копію калькуляцію - рахунку №1 від 04.08.2021 р., як додаток до договору від 30.07.2021, а також завірену копію акту виконаних робіт від 04.08.2021 р., зазначає, що фактично зі змісту наданих адвокатом Нелюбою С.А. послуг з професійної правничої допомоги позивачу вбачається, що усне консультування ОСОБА_1 щодо порушення його права на інформацію Міністерством юстиції України є фактично частиною процесу з надання послуг на професійну правничу допомогу пов`язану з процесом складання тексту позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 про оскарження незаконних дій Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на інформаційні запити від 02.02.2021.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.09.2020 р. по справі № 826/4959/16 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 01.09.2020 р. по справі №640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів, з урахуванням наведеного вище, зауважує, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката Нелюба С.А. з професійної правничої допомоги позивачу в сумі 7000 грн. 00 коп. є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи (враховуючи незначну складність даної справи та предмет позову щодо оскарження ненадання відповіді, а не отримання конкретних документів по запиту) з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка до написання тексту позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 про оскарження незаконних дій Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на інформаційні запити від 02.02.2021 та саме написання позовної заяви не потребувала настільки значного часу для надання адвокатом Нелюбою С.А. послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до гонорару адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення для задоволення заяви представника позивача про стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 (три тисячі) грн. 00 коп.

Доводи скаржника про те, що ним було надано всі належні та допустимі докази понесених під час розгляду справи у суді першої інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. , колегія суддів з урахуванням наведених вище висновків вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи з урахуванням співмірності підтверджуються витрати позивача на професійну правничу допомогу лише на суму 3000 грн. 00 коп.

Крім того, щодо доводів скаржника на те, що не погоджується з доводами суду першої інстанції з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 07.05.2020 р. по справі №820/4281/17 щодо того, як причину зменшення розміру судових витрат фактично вказує на участь позивача та його представника у інших, на думку суду першої інстанції, аналогічних справах; інші аналогічні, на думку суду першої інстанції, справи суд першої інстанції досліджував за допомогою ЄДРСР та програми Діловодство спеціалізованого суду, то колегія суддів вважає ці доводи такими, що не впливають на вирішення даної справи, оскільки з урахуванням наведених вище висновків суду заявлений представником позивача розмір судових витрат є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами).

Також, щодо посилання скаржника на європейські стандарти, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № Я (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом, то колегія суддів зазначає, що дане рішення суду апеляційної інстанції не суперечить вказаним Рекомендаціям та зауважує, що з урахуванням спірних правовідносин по даній справі та враховуючи співмірність і пропорційність витрат позивача на професійну правничу правову допомогу, вважає, що матеріалами справи підтверджуються витрати позивача у розмірі 3000 грн. 00 коп.

Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача та користь позивача суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та прийняв ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 по справі № 520/14893/21- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов