Справа № 826/16067/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Кузьмишиної О.М.

Лічевецького І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Київгума" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Київгума", в якому просив:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за Списком №2, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36 протиправним та скасувати його;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36, починаючи з 01.12.2017 р.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, оформлену листом від 02.04.2018 р. за вих.№5792/06 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у цьому рішенні. В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відповідачем правомірно відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 із зниженням пенсійного віку, оскільки позивач не надав необхідного обсягу документів для підтвердження пільгового стажу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Київгума" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - на 15 (п`ятнадцять) днів.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.12.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що не оспорюється пенсійним органом та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до довідки від 31.03.2013 р. за вих.№06/вз-202, ОСОБА_1 працював з 28.11.1984 р. (наказ №3128-ок від 03.12.1984 р.) по 10.07.1985 р. (наказ №2358-ок від 10.07.1985 р.) вальцювальником гумових сумішей цеху №1 підготовчого гумового виробництва повний робочий день, інших робіт не виконував. Згідно з відомостями довідки від 31.05.2013 р. за вих.№06/вк-203 ОСОБА_1 працював з 19.09.1985 р. (наказ №3534-к від 18.09.1985 р.) по 10.02.1986 р. (наказ №441-ок від 10.02.1986 р.) вальцювальником гумових сумішей цеху №1 підготовчого гумового виробництва повний робочий день, інших робіт не виконував. Довідкою від 31.05.2013 р. за вих.№06/вк-204 підтверджується період праці позивача на тій же посаді у період з 18.06.1987 р. (наказ №1944-ок від 17.06.1987) по 01.04.1994 р. (наказ №231-ок від 25.05.1994). Зазначеними довідками уточнено характер роботи позивача на посаді вальцювальника гумових сумішей у вказані періоди: на вальцях та гумозмішувачі відповідно до технологічних режимів із наважених хімічних інгредієнтів виготовляв сирі гумові суміші.

Довідкою від 31.05.2013 р. за вих.№003/204 підтверджено проведені процедури реорганізації Київського заводу «Червоний гумовик» (з 10.01.1976 р.) в Публічне акціонерне товариство «Київгума» (з 16.02.2011 р.).

Також, в матеріалах справи містяться докази здійснення позивачем одноразової сплати єдиного внеску в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.07.2015 р. (договір №137 від 20.11.2017 р., квитанція про сплату від 20.11.2017 р.), та відомості щодо проведених атестацій на підприємстві, де працював позивач. Так, відповідно до наказу №181 від 29.12.1993 р. «Про результати атестації за умовами праці», за результатами проведеної атестації затверджено перелік робочих місць і професій з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, в який включено посаду вальцювальника гумових сумішей підготовчого цеху. Наказом №113 від 14.10.1999 р. за результатами проведеної атестації робочих місць за умовами праці затверджено перелік виробництв, робіт, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, в який включена і посада вальцювальника гумових сумішей цеху №1. Поданням №703 від 21.10.1999 р. головний державний експерт умов праці по місту Києву відзначив, що ВАТ «Київгума» (назва третьої особи на той час) на виконання припису Держекспертизи умов праці м. Києва організовано та проведено атестацію робочих місць, на підставі чого експерт вважає за можливе поновити розгляд проектів пенсійних справ працівників ВАТ «Київгума».

Листом №5792/06 від 02.04.2018 р. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило ОСОБА_1 у задоволенні заяви про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку з підстав не надання заявником первинних документів, на підставі яких видані довідки від ПАТ «Київгума» щодо стажу роботи позивача вальцювальником гумових сумішей. При цьому, відповідачем зазначено, що загальний страховий стаж позивача складає 21 рік 7 місяців 25 днів (включно дані трудової книжки, договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування, уточнюючої довідки від 26.04.2017 р. №01-07/128). Для розрахунку спеціального стажу ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду надані довідки від 31.03.2013 р. №06/вк-202, №06/вк-203, №06/вк-204, які видані ПАТ «Київгума». Відповідач зазначив, що відповідно до вказаних довідок сумарний період роботи позивача вальцювальником гумових сумішей склав 7 років 9 місяців 19 днів. Проте, для зарахування зазначених у довідках періодів роботи до стажу, що дає право на скорочення пенсійного віку необхідно надати належним чином завірені первинні документи, на підставі яких видано довідки. Такі документи ОСОБА_1 не надано, на підставі чого органом Пенсійного фонду відмовлено останньому у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.

Не погоджуючись з даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальний Закон, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам є Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

В силу ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Наказом міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 р. затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з п. 3 Порядку № 838, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р.

Постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. У подальшому, згадані списки затверджувались постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.94, №36 від 16.01.2003, № 461 від 24.06.2016.

До переліку списку № 2 (в усіх перелічених нормативно-правових актах), віднесений вальцювальник гумових сумішей.

Таким чином, посада, яку протягом спірного періоду займав позивач, включена до Списку №2, що дає право на пільгову пенсію.

Як вбачається з матеріалів справ, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом №5792/06 від 02.04.2018 р. відмовило ОСОБА_1 у задоволенні заяви про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку з підстав ненадання заявником первинних документів, на підставі яких видані довідки від ПАТ «Київгума» щодо стажу роботи позивача вальцювальником гумових сумішей (а.с. 16-17).

За інформацією з довідок, виданих ПАТ «Київгума», періоди роботи позивача на посаді вальцювальника визначені з 28.11.1984 р. по 10.07.1985 р., з 19.09.1985 р. по 10.02.1986 р., з 18.06.1987 р. по 01.04.1994 р.

Разом з цим, листом органу Пенсійного фонду від 02.04.2018 р. за вих. №5792/06 позивача повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку. Відповідач зазначив, що відповідно вказаних довідок сумарний період роботи позивача вальцювальником гумових сумішей склав 7 років 9 місяців 19 днів. Проте, для зарахування зазначених у довідках періодів роботи до стажу, що дає право на скорочення пенсійного віку необхідно надати належним чином завірені первинні документи, на підставі яких видано довідки. Такі документи позивачем не надано, на підставі чого органом Пенсійного фонду відмовлено останньому у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.

Так, на думку відповідача, «первинними документами можуть бути документи на заробітну плату, штатний розпис, накази про закріплення робітників за окремими дільницями роботи, дані спеціального рахунку про виконання робіт, картка умов праці, накази про додаткову відпустку та інші документи», при цьому відповідачем зазначено, що «надати вичерпний перелік неможливо». Таким чином, позивачу було запропоновано звернутись до органу Пенсійного фонду повторно та надати первинні документи.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

У частині першій статті 48 Кодексу законів про працю України також зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, за правилами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики N259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Водночас, відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 4.2 постанови Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 р. «Про затвердження подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також, в необхідних випадках, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Також, відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у разі наявності у відповідача зауважень чи то сумнівів щодо відомостей про трудову діяльність позивача, відповідач міг направити відповідні запити підприємствам, на яких працював позивач, про надання первинних документів, які орган Пенсійного фонду вважав необхідними для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів про направлення відповідачем запиту до підприємства, на якому працював позивач, із вимогою про надання первинних документів, або доказів про проведення перевірки обґрунтованості видачі поданих позивачем довідок.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що така бездіяльність органу Пенсійного фонду не може ставити у залежність соціальні гарантії працівника та його право на отримання пенсійних виплат.

Також, матеріали справи свідчать, що відповідно до подання державного експерта умов праці по м. Києву №703 від 21.10.1999 р. встановлено проведення атестації на ВАТ «Київгума», на підставі чого дозволено підприємству відносити, зокрема, посаду позивача вальцювальник гумових сумішей цеху 1, до розділу ХIII «Хімічне виробництво» за Списком №1. Крім того, в матеріалах справи наявний наказ про результати атестації робочих місць, в якому зазначено перелік робочих місць з пільговим пенсійним забезпеченням, на підтвердження стажу позивача після 21.08.1992 р.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про неправомірність відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з тих підстав, що ним не було надано первинних документів для підтвердження пільгового стажу, на підставі яких було видано довідки про періоди роботи.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Лічевецький І.О.