Справа № 554/10792/21
Суддя: Троцька А. І.
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/554/121/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Троцької А.І.,

при секретарі Калюжній Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Харківській області Новицького Артура Едуардовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в :

15 листопада 2021 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху серії ЕАО № 4996717 винесену інспектором 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Харківській області лейтенантом поліції Новицьким А.Е. 06.11.2021 року у виді штрафу 1700 грн. та закрити адміністративну справу через відсутність складу адміністративного правопорушення; стягнути судові витрати з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Позов обґрунтовано тим, що 06 листопада 2021 року близько 15 години позивач автодорогою М-03 прямував до міста Полтава та був за кермом автомобіля «Peugeot 3008» н.з. НОМЕР_1 , дотримуючись усіх вимог ПДР України. Коли проїжджав смт. Манченки Харківської області його зупинили працівники патрульної поліції, та звинуватили у порушенні, а саме перевищенні встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті більше як на 53 км/год. З пред`явленими обвинуваченнями не погодився, просив надати докази такого порушення, однак його зауваження були проігноровані, та складена постанова серії ЕАО № 4996717 від 06.11.2021, якою його піддано адміністративному стягненню у розмірі 1700 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП. Дана постанова не містить посилань на належні та допустимі докази, на підставі яких його притягнуто до адміністративної відповідальності. При її складанні йому не роз`яснені права, зокрема право скористатись допомогою захисника, не надано доказів вчинення адміністративного правопорушення, вимірювальний прилад інспектор тримав у руках та провів некоректний замір швидкості, жодних документів на цей прилад не надав.

Ухвалою судді від 16 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13 грудня 2021 року представник відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області надав відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказував, що 06.11.2021 приблизно о 15.13 на автодорозі М-03 «Київ-Харків-Довжанський» в селищі Травневе Харківської області за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCom LТІ 20/20 № ТС 000755 виявлений рух транспортного засобу «Peugeot 3008» н.з. НОМЕР_1 , зі швидкістю 103 км/год., що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 53 км/год. та порушенням пункту 12.4 ПДР України. Автомобіль був зупинений, водію роз`яснені всі права та за результатом розгляду справи, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, тому була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4996717. Таким чином постанова серії ЕАО № 4996717 винесена у відповідності до норм чинного законодавства.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду відзиву не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлені наступні обставини.

06 листопада 2021 року інспектором 3 батальйону 1 роти УПП в Харківській області лейтенантом поліції Новицьким А.Е. винесено постанову серії ЕАО №4996717 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 122 КУпАП. (а.с.8-9).

З постанови вбачається, що 06.11.2021 року о 15.08:32 годині, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Peugeot 3008» н.з. НОМЕР_1 , в населеному пункті смт. Манченки (траса м-03 450 км.) перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті більш як на 53 км/год., а саме керував транспортним засобом зі швидкістю 103 км/год., відеофіксація на прилад TruCom ТС 000755, чим порушив п. 12.4 ПДР, відповідальність за що передбачена ч.4 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в у розмірі 1700 грн. У пункті 7 вказано, що до постанови додаються: відео з боді камери зм0068 та пояснення особи.

Так, відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 4 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 19 лютого 2020 року (№ 496/4315/16-а) дійшов висновку, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.

Суд наголошує, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

В оскаржуваній постанові у пункті 7, як на доказ, є посилання на відеозапис з боді камери зм0068 та пояснення особи.

Відповідачем до відзиву на позов не було надано відеозапису з боді камери зм0068 та пояснення особи, який би міг спростувати заперечення позивача, зокрема, про не роз`яснення йому прав, не надавання доказів та порушення його права на захисника.

Відповідачем наданий відеозапис з TruCom ТС 000755 та фотокартку з нього, завірені належним чином.

Судом досліджені дані докази, та слід зазначити, що вони повністю суперечать даним вказаним в оскаржуваній постанові.

Так, фотокопія з вимірювального приладу TruCom ТС 000755 не надає змоги визначити на який транспортний засіб наведено оптичний приціл та місцевість на якій проводиться вимірювання швидкості. Крім того, на фото мається відмітка, що вимірювання швидкості руху транспортного засобу відбулося за координатами 49° 57' 41.83" N 35° 50' 53.39" Е, тобто в населеному пункті Травневе, як зазначає відповідач у відзиві. (а.с.27, 35).

Разом із тим, в оскаржуваній постанові місцем вчинення правопорушення вказано населений пункт смт. Манченки Харківського району Харківської області.

Крім того, відеозапис події з TruCom ТС 000755 триває менше секунди. Він починається 06.11.2021 року о 15.07.00 год. та закінчується 06.11.2021 року о 15.07.00 год. На початку відеозапису вже зазначена швидкість руху 103 км/год., а вже потім з-за пагорба з`являється автомобіль «Peugeot 3008» н.з. НОМЕР_1 , та на нього наводять оптичний приціл. (а.с.34).

Однак в оскаржуваній постанові часом вчинення адміністративного правопорушення вказано 15.08.32 год., а у відзиві відповідач взагалі зазначає, що 06.11.2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Peugeot 3008» н.з. НОМЕР_1 , допустив порушення швидкості руху о 15.13 годині в селищі Травневе.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні, відповідачами не надані належні та допустимі докази на підтвердження наявності зафіксованих в оскаржуваній постанові обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що у свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому постанова підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В свою чергу, ч. 3 ст. 286 КАС України такого способу захисту, як визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, не встановлено, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 139 КАС України судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 122 КУпАП, ст.ст. 2, 19, 132, 134, 241-251 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Харківській області Новицького Артура Едуардовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАО №4996717 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції Нацполіції України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 454 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м.Полтави в десятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. І. Троцька