Справа № 380/9750/21
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року

справа №380/9750/21

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючого-судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.

розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області в особі відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області в особі відокремленого підрозділу ДПС України (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 43968090), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2021 №Ф-2779-51 на суму 37788,74грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що був зареєстрований як фізична особа-підприємець у 2003 році та припинив займатися підприємницькою діяльністю, що підтверджує Витяг з ЄДР юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поряд з цим з 01.06.2017 по даний час позивач працює у ТзОВ «Нелі Груп» як найманий працівник, відтак всі податки з доходу в тому числі ЄСВ сплачує за нього роботодавець. Відтак вважає оскаржуване рішення протиправним.

Ухвалою суду від 25.06.2021 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 12.07.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Львівській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.07.2021 суд допустив заміну відповідача Головного управління ДПС у Львівській області (код за ), його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Львівській області (код за ЄДРПОУ ВП 43968090) як відокремленим підрозділом Державної податкової служби України.

Ухвалою суду від 29.07.2021 суд призначив справу до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначив розгляд клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду провадження у справі буде розглядатися в судовому засідання.

18.08.2021 позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Розгляд справи суд відкладав через необхідність надання доказів 15.09.2021, 13.10.2021.

08.11.2021 розгляд справи не відбувся через запровадження карантинних заходів у суді.

01.12.2021 розгляд справи не відбувся через неявку уповноважених представників сторін.

Ухвалою суд 15.12.2021 суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду та поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу. В судовому засіданні оголошено перерву для надання доказів позивачем.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому з покликанням на норми законодавства зазначив, що вимоги позивача є безпідставні та необґрунтовані, оскільки відповідно до інтегрованих карток ОСОБА_1 рахується заборгованість по сплаті ЄСВ, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші заяви по суті справи сторони не подавали.

Суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , з 2003 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відповідно до Витягу з ЄДР юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.12.2021 не знайдено записів на запит: ОСОБА_1 за кодом НОМЕР_2 .

З 01.06.2017 ОСОБА_1 працює у ТзОВ «Нелі Груп» як найманий працівник (заступник директора) відповідно до наказу №33 від 31.05.2017.

Відповідно до звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсаці) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, поданих ТзОВ «Нелі груп» за період з червня 2017 по березень 2020 у звітних періодах ТзОВ «Нелі груп» вказувало відомості про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати та сплату відповідно ЄСВ.

Відповідно до довідки від 10.06.2021 №2, виданої ТзОВ «Нелі-Груп» ОСОБА_2 отримував заробітну плату, з якої було сплачено ЄСВ.

Відповідно до інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_1 , починаючи з червня 2017 по лютий 2021 включно сплачував страховий внесок. При цьому з 2015 по червень 2021 страхувальником був роботодавець ТзОВ «Нелі Груп» ().

09.02.2021 ГУ ДПС у Львівській області винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2779-51, яку позивач оскаржує, вважаючи таку незаконною.

Оцінюючи обставини у цій справі, суд керується таким.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до п.п. 2, 6 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Платники єдиного внеску визначені у ст. 4 Закону №2464-VI.

У силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI (у редакції, що діє з 01.01.2018) передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» особи, зазначені у пунктах 4 і 5 ч. 1 цієї статті, тобто фізичні особи - підприємці, які поряд з цим мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску тільки за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 14.1.195 статті 14 Податкового Кодексу України, працівник фізична особа, яка безпосередньо вчасною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Проаналізувавши ці положення разом із положеннями статей 4, 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Верховний Суд в постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18 зазначив, що фізичні особи підприємці є платниками єдиного внеску, базою для нарахування якого є дохід від господарської діяльності. За відсутності бази для нарахування єдиного внеску, законодавство встановлює обов`язок самостійно нарахувати єдиний внесок, сума якого не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є роботодавець.

Суд погоджується з аргументами позивача, що виконання оскаржуваної вимоги, коли позивач був працевлаштований, потягне за собою подвійну сплату ЄСВ, що є необґрунтованим та суперечить вимогам податкового законодавства, оскільки у період з червня 2017 по лютий 2021 позивач був працевлаштований і ЄСВ сплачував роботодавець, що підтверджується належними доказами.

Тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату безпосередньо особою та роботодавцем). Вказані правові висновки, також, відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній також в постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19 адміністративне провадження №К/9901/28514/19.

Верховним Судом у цій справі сформовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці або самозайняті особи (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суди при вирішенні спору повинні перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця або самозайнятої особи; здійснення нею підприємницької діяльності та отримання нею доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як встановлено судом, позивач, починаючи з червня 2017 по лютий 2021 працював у ТзОВ «Нелі-груп». Отже, позивач був найманим працівником, застрахованою особою в системі державного соціального страхування. Зазначене також підтверджується доказами, що є у справі, зокрема, Довідкою ТзОВ «Нелі-Груп», інформацією з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсаці) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, поданих ТзОВ «Нелі груп» за період з червня 2017 по березень 2020. Всі податки з отриманого доходу, в тому числі і ЄСВ сплачує роботодавець позивача як податковий агент, що відповідно звільняє позивача від обов`язку сплачувати ЄСВ. Докази сплати ЄСВ за вказаний період є в матеріалах справи.

Проте, даних обставин податковий орган не урахував та не спростував, а тому, вимога ГУ ДПС у Львівській області яким нараховано штраф та пеню за несвоєчасну сплату позивачем боргу по ЄСВ є протиправною та підлягає скасуванню

Як видно з відзиву на позовну заяву, то відповідач не навів жодних аргументів на обґрунтування заперечення позовних вимог.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судовий збір на суму 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області в особі відокремленого підрозділу ДПС України (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 43968090)про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2021 №Ф-2779-51 на суму 37788,74грн..

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області в особі відокремленого підрозділу ДПС України (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 43968090) за рахунок його бюджетних асигнувань 908(дев`ятсот вісім)грн.00коп. сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.12.2021

Суддя Лунь З.І.