Справа № 303/10048/21
Суддя: Куцкір Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ряд.стат. звіту -133
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

з участю: представника позивача Ребізант В.Р.

відповідача ОСОБА_1

перекладача Хассан Ахмад

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України, -

в с т а н о в и в:

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовною заявою до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України.

Адміністративний позов мотивує тим, що відповідача 16.12.2021 року на напрямку 280 прикордонного знаку у межах контрольованого прикордонного району на території Тячівського району Закарпатської області, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 27 прикордонного загону, було затримано при спробі незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Румунію у складі групи осіб. Своїми діями вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП. В подальшому її було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. В ході з`ясування обставин правопорушення було встановлено, що відповідач в Україну потрапила незаконно, поза пунктами пропуску, що підтверджується відсутністю інформації в Базі даних «Ризик». Таким чином, відповідач підстав для законного перебування на території України, передбачених ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не має. До органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового захисту, не зверталася.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Ребізант В.Р. в судовому засіданні позов підтримав із зазначених в ньому обставин.

Відповідач Маккая Назарі в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову.

Судом встановлено, що Маккая Назарі 16.12.2021 року була затримана на напрямку 280 прикордонного знаку у межах контрольованого прикордонного району на території Тячівського району Закарпатської області, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 27 прикордонного загону, при спробі незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Румунію у складі групи осіб. Своїми діями вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП. В подальшому її було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Встановлено, що відповідач в Україну потрапила незаконно, поза пунктами пропуску, що підтверджується відсутністю інформації в Базі даних «Ризик». Таким чином, відповідач підстав для законного перебування на території України, передбачених ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не має. До органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового захисту, не зверталася.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

УВКБ ООН у Позиції від 25 серпня 2021 року закликає всі країни дозволити особам, які покидають Афганістан, в`їхати на їхні території та забезпечити дотримання принципу недопущення висилки в усіх випадках, включаючи недопущення відмови на кордоні. Аналогічний підхід застосовується до тих осіб, які уже знаходилися в країнах притулку до початку останньої фази ескалації насильства в Афганістані. Стосовно осіб, чиї заяви були відхилені до останніх подій в Афганістані, поточна ситуація в цій країні може зумовлювати факт зміни обставин, який необхідно враховувати в разі подачі нової заяви про надання захисту. Позиція також підкреслює, що, з огляду на нестабільність ситуації в Афганістані, УВКБ ООН не вважає доречним відмовляти у наданні міжнародного захисту громадянам Афганістану та особам, які раніше постійно проживали в цій країні, на підставі альтернативи втечі чи переміщення всередині країни.

Як рекомендація щодо неповернення, Позиція закликає застосувати мораторій на примусове повернення до Афганістану, який має діяти до стабілізації ситуації в цій країні, допоки, згідно з оцінками, ситуація там не зміниться таким чином, що дозволить біженцям повернутися на батьківщину в умовах безпеки і поваги людської гідності. УВКБ ООН також вважає, що буде недоречним примусово повертати громадян Афганістану або осіб, які раніше постійно проживали в цій країні, у країни регіону, з огляду на те, що такі країни як Іран і Пакистан десятиліттями з готовністю приймали переважну більшість загальної чисельності афганських біженців у світі.

Представництво УВКБ ООН в Україні закликало у листі від 25 серпня 2021 року, адресованому Верховному Суду, поширити Позицію УВКБ ООН щодо повернення до Афганістану, з метою її врахування під час розгляду судами справ щодо надання міжнародного захисту та процедур примусового повернення, як останню на даний час.

УВКБ ООН занепокоєне небезпекою можливих порушень прав людини щодо цивільних осіб, включаючи жінок і дівчат, а також щодо афганців, яких «Талібан» вважає такими, що зараз пов`язані або раніше були пов`язані з афганським урядом, з присутніми в Афганістані міжнародними військовими силами чи з міжнародними організаціями, що провадять свою діяльність у країні.

Суд зазначає, що на теперішній момент в країні громадянського походження відповідача склалася небезпечна для життя ситуація, яка цілком обґрунтовано викликає побоювання за життя та можливі переслідування.

При цьому, ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в Україні, через деякий час після від`їзду з країни походження (тобто, ситуація в країні походження змінилася після від`їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від`їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним. Таке цілком обґрунтоване побоювання повинно бути на цей час.

Аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» зі змінами та доповненнями.

Станом на час розгляду справи ситуація в країні походження відповідача є небезпечною для її життя та здоров`я.

Відповідно до положень ст.3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, 1984 року жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань.

Європейський суд з прав людини у справі «Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства» (8319/07 та 11449/07) зазначив, що повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (пп. 217-241). Суд зазначив, що критеріями для оцінки інтенсивності/напруженості загального насилля в країні з військовим конфліктом є: чи сторони конфлікту використовують методи або тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення або які були безпосередньо спрямовані проти цивільного населення; чи використання таких методів та/або тактик застосовувались усіма сторонами конфлікту; чи конфлікт був локалізованим чи всеохоплюючим; кількість осіб, яких було вбито, поранено або які буди переміщені в результаті боротьби.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Також представником позивача не було надано суду рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги, що на час розгляду справи ситуація в країні походження відповідача стала небезпечною для її життя та здоров`я, відповідач має намір звернутися до Головного управління міграційної служби в Закарпатській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, просила не видворяти її з України, так-як в країні її походження проходять військові дії, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.6, 19, 46, 257-259, 288, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.4, 9, 16, 29, 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 про примусове видворення іноземця за межі території України відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), код ЄДРПОУ - 14321676, АДРЕСА_1 .

Відповідач: громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 17.12.2021 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір