Справа № 758/501/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 758/501/20 Суддя (судді) першої інстанції: Захарчук С.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Собківа Я.М.,

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС, Державної митної служби України про перевірку законності та обґрунтованості постанов, визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - відповідач 1, Київська митниця), Державної митної служби України (далі - відповідач 2, Держмитслужба) про перевірку законності та обґрунтованості постанов, визнання протиправними та скасування постанов.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 27 вересня 2021 року зазначений адміністративний позов було залишено без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав на пропуск позивачем десятиденного строку на звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, порушених оспорюваними постановами відповідачів, та ненадання доказів поважності пропуску вищевказаних строків на звернення до суду з вимогами про скасування таких постанов.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про залишення позову без розгляду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач вважає ухвалу такою, що винесена на підставі невірної оцінки обставин справи та помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 22 січня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №758/501/20 справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці та призначено її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні 27 вересня 2021 року представник відповідача 2 порушив питання про пропуск позивачем строку звернення до суду та заявив клопотання про залишення позову без розгляду.

Представник позивача заявив клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування даного клопотання зазначив, що позивач скористався процедурою адміністративного оскарження та звернувся зі скаргою на постанову відповідача 1 від 19 вересня 2019 року до відповідача 2. Отримавши рішення про залишення своєї скарги без задоволення, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки інших способів захисту порушених прав не існувало. Так, оскаржувана постанова відповідача 2 від 26 грудня 2019 року була отримана позивачем у поштовому відділенні 03 січня 2020 року. З позовом до суду позивач звернувся 13 січня 2020 року, тобто, протягом десяти днів після отримання оскаржуваної постанови, а тому просив поновити пропущений строк звернення до суду з зазначеним позовом.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду при оскарженні законності та обґрунтованості постанови Київської міської митниці ДФС від 19 вересня 2019 року, залишивши позов в цій частині без розгляду.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч.1-3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів наголошує, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Тобто, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.

При цьому, суд, вирішуючи питання про можливість поновлення строку звернення до суду, повинен враховувати:

1) особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права;

2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть такого права було порушено;

3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним та перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту.

Наведене узгоджується з позицією Європейський Суд з прав людини, який, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Відповідно до ч. 1, 3 статті 529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Постанова центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, у справі про порушення митних правил, а також його постанова по скарзі на постанову митниці у такій справі можуть бути оскаржені до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України

Так, позивачем зазначено, що Київською міською митницею ДФС винесено постанову від 19 вересня 2019 року, якою його визнаного винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 76 201,80 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач скористався своїм правом на оскарження постанови Київської міської митниці ДФС від 19 вересня 2019 року та звернувся із скаргою до Державної митної служби України.

За результатами розгляду скарги позивача Державна митна служба України 26 грудня 2019 року винесла постанову, якою залишила постанову Київської міської митниці ДФС від 19 вересня 2019 року без змін, а скаргу позивача - без задоволення. Позивач отримав дану постанову Держмитслужби засобами поштового зв`язку 03 січня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи.

Надалі позивач скористався правом, наданим йому статтею 529 МК України, та оскаржив постанову Київської міської митниці ДФС від 19 вересня 2019 року та постанову Держмитслужби від 26 грудня 2019 року до суду.

Проте, суд зазначив, що позивач мав право звернутися до суду та оскаржити постанову Київської міської митниці ДФС від 19 вересня 2019 року протягом десяти днів з дня ухвалення такої постанови, однак скористався альтернативним способом захисту своїх прав, оскарживши цю постанову до Держмитслужби. Також суд першої інстанції зазначив, що звернення до Держмитслужби не перешкоджало позивачу звернутися з відповідним позовом до суду.

В той же час, з аналізу статті 529 Митного кодексу України вбачається, що законом надано особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, право вибору щодо порядку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому, звернення позивача до Держмитслужби зі скаргою не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.

Так, позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначив обставини, з якими пов`язує поважність причин пропуску строку звернення до суду, а саме подання скарги до вищестоящого органу та отримання відповіді про результати, після якої було подано позов до суду.

Однак, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строків звернення до суду та залишаючи позов без розгляду, не з`ясував, не дослідив та не дав правової оцінки вказаним обставинам.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року по справі № 210/3915/17 зробив аналогічний правовий висновок про те, що звернення зі скаргою до вищестоящого органу та отримання відповіді про результати є поважною причиною пропуску звернення до суду з позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, судом першої інстанції не було надано оцінки обставинам справи, викладеним позивачем в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, не було наведено мотиви, з яких суд відхилив аргументи позивача щодо поважності причин пропуску строків на звернення до адміністративного суду, та було зроблено необґрунтований висновок про залишення позову без розгляду.

На переконання колегії суддів, відмова позивачу в поновленні строку для звернення до суду, пропущеного внаслідок застосування законної процедури оскарження постанови держаної митної служби до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, позбавляє позивача конституційного права на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень до суду, гарантованого ч. 2 статті 55 Конституції України.

Між тим, ч. 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі "Мельник проти України" №23436/03).

У рішенні "Стагно проти Бельгії" Європейський Суд з прав людини дійшов до висновку, що при застосуванні законодавчого строку давності національні суди мають приймати до уваги конкретні обставини справи, таким чином, щоб обмеження на доступ до суду було пропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя (Stagno v. Belgium № 1062/07).

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 18 листопада 2010 року по справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування у спірних правовідносинах процесуальних наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, а тому зазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст рішення виготовлено 20 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків