Справа № 560/8366/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 560/8366/20

адміністративне провадження № К/9901/44559/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Дисциплінарної комісії приватних виконавців Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), Міністерства юстиції України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №560/8366/20 за позовом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення, наказу,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати протиправним та скасувати оформлене протоколом № 45 від 20 листопада 2020 року рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарного стягнення у вигляді догани;

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 4240/5 від 08 грудня 2020 року "Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року, позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

У поданій касаційній скарзі представник відповідачів з посиланням на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).

Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження.

Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Предметом розгляду у цій справі є визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Відкриваючи провадження у зазначеній справі, суд першої інстанції, виходячи з положень пункту 20 частини першої статті 4 та статті 257 КАС України, відніс таку справу до категорії справ незначної складності та розглянув вказану справу за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

У касаційній скарзі представник відповідача зазначає, що суди попередніх інстанцій, розглянули цю справу за правилами спрощеного позовного провадження, чим позбавили відповідача права на належний розгляд справи та можливості надання оцінки притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності.

Щодо вкзаних посилань, Верховний Суд зазначає, що за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

Щодо посилань скаржника, на винятковість вказаної справи, Верховний Суд зазначає, що подана касаційна скарга не містить обставин, які виділяють її вимоги якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками.

Також, у поданій касаційній скарзі представник відповідача зазначає, що судами попередній інстанцій неправильно застосовано положення пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», якими передбачено обов`язок приватного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у разі якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та частини другої статті 25 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», частини другої статті 24 Закону № 1404- VIII щодо прийняття до виконання виконавчого документа за місцем його виконання.

Верховний Суд звертає увагу, що судами попередніх інстанцій було встановлено, що до заяви про примусове виконання рішення, стягувачем були надані докази знаходження майна боржника у межах виконавчого округу міста Києва у вигляді банківських квитанцій №ПН5357 від 16 вересня 2020 року, №ПН5343 від 16 вересня 2020 року, №ПН5371 від 16 вересня 2020 року, №28504989 від 17 вересня 2020 року, №28504832 від 17 вересня 2020 року, №28504644 від 17 вересня 2020 року, №0.0..1 від 17 вересня 2020 року, №0.0..1 від 17 вересня 2020 року, які містять інформацію про перерахування грошових коштів в день відкриття виконавчого провадження на рахунок боржника у АТ "Укрексімбанк", АТ "ОТП БАНК", АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", які за інформацією з сайту Національного банку України зареєстровані та фактично розташовані у місті Київ.

Зазначені кошти у подальшому на підставі платіжної вимоги приватного виконавця ОСОБА_1 списано з рахунку боржника, що підтверджено факт знаходження майна боржника на території міста Києва.

Отже, суди попередніх інстанції дійшли висновку, що виконавчим округом позивача є місто Київ, та відсутні підстави вважати, що приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження у виконавчому окрузі міста Києва.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дисциплінарної комісії приватних виконавців Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), Міністерства юстиції України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №560/8366/20.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіМ.В. Білак О.А. Губська О.В. Калашнікова