Справа № 640/24484/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 грудня 2021 року 12:12 № 640/24484/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19)

про визнання протиправними та скасування рішень, -

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Щербака І.І..,

представника відповідача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення №347 від 23 вересня 2016 року про анулювання ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку, податкові повідомлення-рішення №, №, №3, №, № від 19 березня 2020 року, рішення №, №, № від 19 березня 2020 року та вимогу про сплату податкового боргу №127 від 19 березня 2020 року, прийняті Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі акту перевірки №180/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 від 24 січня 2020 року.

Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що довідку №347 від 23 вересня 2016 року про наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку та рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 не отримував. Крім того, таке рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку приймається на підставі висновків акта перевірки, однак докази проведення такої перевірки та направленні на адресу позивача податкових вимог контролюючим органом жодним чином не підтверджується.

Також позивач стверджував, що Головне управління ДПС у місті Києві позбавило можливості ФОП ОСОБА_1 можливості надати пояснення та первинні документи для перевірки посадовим особам контролюючого органу, які організували та проводили позапланову документальну невиїзну перевірку.

Крім того, в електронному кабінету платника податку до теперішнього часу фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначається платником єдиного податку та у ньому відсутні дані щодо скасування єдиного податку чи переведення на загальну систему оподаткування. За спірний період позивачем подавалися податкові декларації платника єдиного податку, які податковим органом прийняті без зауважень та з надісланням відповідних квитанцій про їх прийняття.

В ході судового засідання позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача повідомив, що оскаржувані рішення є правомірними та прийнятими з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки ФОП ОСОБА_1 не надав на перевірку Книгу обліку доходів і витрат, чим порушено вимоги пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України. Також, виходячи з відповідей контрагентів щодо виплачених грошових коштів за надані послуги в періоді з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року загальний оподатковуваний дохід від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 складає 11 601 279,89 грн., однак останній податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016-2018 року до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у місті Києві не подав, а отже не визначив суму загального оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності. Крім того, позивач до перевірки не надав документи на підтвердження витрат за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року, що свідчить про заниження загального оподатковуваного доходу за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року на суму 11 601 279,89 грн.

Додатково представник контролюючого органу просив врахувати, що ФОП ОСОБА_1 реєстраційну заяву платника податку на додану вартість до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у місті Києві не подав та платником податку на додану вартість не зареєструвався.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що у період з 13 січня 2020 року по 17 січня 2020 року Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДПС у місті Києві №5073 від 19 грудня 2019 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, за результатами якого складено відповідний акт перевірки від 24 січня 2020 року №180/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 .

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлені порушення:

- пункту 292.1 статті 292, пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України - не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного податку за третій квартал 2016 року в розмірі 27 421,18 грн.;

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України - неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік;

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 2 088 230,38 грн., а саме по періодах: за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року на суму 440 584,20 грн., за 2017 рік на 872 325,46 грн., за 2018 рік на суму 775 320,72 грн.;

- пункту 16 прим.1 підр. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України - не нараховано та не сплачено суму військового збору в загальному розмірі 174 019,20 грн., в т.ч. по періодах: за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 36 715,35 грн. за 2017 рік в розмірі 72 693,79 грн., за 2018 рік у розмірі 64 610,06 грн.;

- статті 6 пункту 2 підпункту 4 Закону №2464-VI несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік та подання звіту за невстановленою формою за 2016, 2017 та 2018 роки;

- абзацу 3 пункту 8 статті 9 Закону №2464-VI не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 250 887,34 грн. в т.ч. по періодах: з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 23 475,10 грн., за 2017 рік у розмірі 101 277,00 грн., за 2018 рік в розмірі 126 135,24 грн.;

- пункту 8 статті 9 Закону №2464-VI - несвоєчасна сплата нарахованих сум єдиного внеску станом на 09 лютого 2018 року, 19 квітня 2018 року;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2, пункту 183.4 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України - не визначено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 2 269 955,00 грн., а саме по періодах: жовтень 2016 року - 83 655,00 грн., листопад 2016 року - 135 823,00 грн., грудень 2016 року - 219 759,00 грн., січень 2017 року - 107 724,00 грн., лютий 2017 року - 19 515,00 грн., березень 2017 року - 79 332,00 грн., квітень 2017 року - 63 089,00 грн., травень 2017 року - 47 087,00 грн., червень 2017 року - 156 496,00 грн., липень 2017 року - 136 035,00 грн., серпень 2017 року - 69 377,00 грн., вересень 2017 року - 99 831,00 грн., жовтень 2017 року - 127 941,00 грн., листопад 2017 року - 19 067,00 грн., грудень 2017 року - 43 757,00 грн., січень 2018 року - 181 029,00 грн., лютий 2018 року - 76 287,00 грн., березень 2018 року - 54 348,00 грн., квітень 2018 року - 100 912,00 грн., травень 2018 року - 44 679,00 грн., червень 2018 року - 24 239,00 грн., липень 2018 року - 51 810,00 грн., серпень 2018 року - 85 823,00 грн., вересень 2018 року - 121 455,00 грн., жовтень 2018 року - 102 885,00 грн., листопад 2018 року - 0 грн., грудень 2018 року - 0 грн.;

- підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296, пункту 177.10 статті 177, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України - книга обліку доходів та витрат та первинні документи до перевірки не надані.

Вказані висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що на підставі пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 був анульований контролюючим органом як платник єдиного податку з 01 жовтня 2016 року рішенням №347 від 23 вересня 2016 року через наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

Також, за результатами перевірки встановлено, що обсяг доходу ФОП ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року складає 2 308 678,50 грн., а позивачем подано до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у місті Києві податкові декларації платника єдиного податку за І квартал 2016 року, І півріччя 2016 року, три квартали 2016 року та задекларовано дохід від провадження діяльності у загальному розмірі 2 012 774,25 грн., тобто розбіжність між встановленими та задекларованими даними становить 548 423,75 грн., чим порушено пункт 292.1 статті 292 Податкового кодексу України та призвело до несплати єдиного податку з цього доходу у розмірі 27 421,18 грн.

В акті перевірки вказано, що згідно відповідей контрагентів щодо виплачених грошових коштів за надані послуги у періоді з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року загальний оподатковуваний дохід від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 складає 11 601 279,89 грн., однак позивач податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у місті Києві не подав, документально витрати за вказаний період не підтвердив, що свідчить про заниження суми чистого оподатковуваного доходу та, як наслідок, несплати із такої суми доходу необхідних податків та зборів.

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у місті Києві 19 березня 2020 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2 837443,75 грн., в т.ч. 2 269 955,00 грн. за податковими зобов`язаннями, 567 488,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, на підставі якого збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 217 524,00 грн., у т.ч. 174 019,20 грн. за податковими зобов`язаннями, 43 504,80 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 510,00 грн. на підставі підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України і пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення №, на підставі якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 610287,97 грн., в т.ч. 2 088 230,38 грн. за податковими зобов`язаннями, 522 057,59 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 65 000,19 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 510,00 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 1 926,97 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-127 про необхідність сплати 250 887,34 грн. сум єдиного внеску.

Незгода позивача із вказаними рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Податкового кодексу України (в редакції станом на момент існування спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З висновків акта перевірки вбачається, що доводи контролюючого органу щодо порушення позивачем норм податкового законодавства та донарахування податків та штрафів за спірними рішеннями ґрунтуються на прийнятті рішення №347 від 23 вересня 2016 року про анулювання ФОП ОСОБА_1 реєстрації платника єдиного податку з 01 жовтня 2016 року та, як наслідок, перебування позивача у період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року на загальній системі оподаткування.

Так, відповідно до наявних матеріалів справи 23 вересня 2016 року ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у місті Києві складено довідку про наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку №347 у зв`язку з наявністю у ФОП ОСОБА_1 боргу в сумі 64,86 грн.

Рішенням №347 від 23 вересня 2016 року ФОП ОСОБА_1 анульовано реєстрацію платника єдиного податку на підставі пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України через наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України та з 01 жовтня 2016 року позивач виключений з реєстру.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку врегульований статтею 299 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату прийняття вказаного рішення).

Абзацом 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

У відповідності до підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки - у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Представник податкового органу у відзиві на адміністративний позов стверджував про наявність у позивача податкового боргу, а саме 20 травня 2016 року - 11 815,00 грн., 01 червня 2016 року - 11 815,00 грн., 11 липня 2016 року - 11 815,00 грн., 01 серпня 2016 року - 58 282,33 грн., 01 вересня 2016 року - 58 282,33 грн. При цьому, податковий борг по єдиному податку виник у зв`язку з несплатою самостійно визначеного податкового зобов`язання у податкових деклараціях платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за звітний період І квартал 2016 року та І півріччя 2016 року.

Позивачем надано докази того, що платіжними дорученнями №23 від 05 травня 2016 року на суму 11 815,00 грн. та №44 на суму 46 467,33 грн. від 05 червня 2016 року ФОП ОСОБА_1 перераховано кошти у якості сплати єдиного податку за 1 квартал та 2 квартал 2016 року відповідно, однак дані кошти помилково перераховано на рахунок № НОМЕР_2 замість вірного № НОМЕР_3 .

У зв`язку з цим, 08 грудня 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до в.о. начальника ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві із заявою щодо перерахування вказаних платежів за належністю та вважати єдиний податок сплаченим, оскільки кошти надійшли до державного бюджету вчасно та в повному обсязі. Вказана заява отримана представником податкового органу 12 грудня 2018 року.

У відповідь на вказану заяву листом від 17 січня 2019 року №4118/Д/26-15-17-01-17 Головне управління ДФС у місті Києві повідомило, що станом на 17 січня 2019 року згідно даних інформаційної системи органів ДФС по ФОП ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 64,86 грн. військовий збір, у зв`язку з чим розгляд питання про перерахування сплачених коштів можливий після повного погашення податкового боргу.

Суд враховує, що відповідь надіслано на адресу: АДРЕСА_2 та відповідно не була отримана позивачем, оскільки останній просив таку відповідь надсилати на адресу: АДРЕСА_3 , що проігноровано податковим органом.

З урахуванням того, що кошти єдиного податку за 1 квартал та 2 квартал 2016 року відповідно помилково сплачені на старі реквізити рахунків, суми податку не вважаються сплаченими, а відтак дійсно мало місце існування податкового боргу, який обліковувався за позивачем, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Водночас, вимогами пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №813/1465/17, від 15 травня 2018 року у справі №813/676/17, які відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних в інтегрованій картці платника.

Так, у листі від 21 серпня 2020 року №3039/АВД/26-15-42-03-27 представник відповідача зазначив, що за позивачем обліковувався борг станом на 20 травня 2016 року - 11 815,00 грн., станом на 01 червня 2016 року - 11 815,00 грн., станом 01 липня 2016 року - 11 815,00 грн., станом на 01 серпня 2016 року - 58 282,33 грн., станом на 01 вересня 2016 року - 58 282,33 грн.

Водночас, у довідці про наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку від 23 вересня 2016 року №347 вказано про наявність у позивача податкового боргу в розмірі 64,86 грн., тобто дані щодо розміру заборгованості різняться.

Також, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів проведення контролюючим органом, згідно пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України перевірки позивача, за результатами якої встановлено порушення вимог абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, про що складено відповідний акт.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що контролюючим органом, всупереч вимогам пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України перевірку проведено не було, відповідно і акт перевірки останнім не складався, що свідчить про порушення умов і порядку прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку та як наслідок наявності правових підстав для його скасування.

З урахуванням вищенаведених норм, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в частині оскарження рішення №347 від 23 вересня 2016 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку та скасування його як такого, що прийнято з порушенням порядку його прийняття.

Суд звертає увагу, що всі висновки щодо порушення позивачем норм податкового законодавства та наявності підстав для донарахування ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань ґрунтуються виключно на тому, що рішенням №347 від 23 вересня 2016 року було анульовано реєстрацію позивача як платника єдиного податку з 01 жовтня 2016 року. На переконання податкового органу, у період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року ФОП ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування, відповідно декларувати та сплачувати податки та збори зобов`язаний був на загальних підставах.

Водночас, в судовому порядку судом встановлено протиправність анулювання реєстрації платника єдиного податку та, як наслідок, відсутність підстав для переведення позивача на загальну систему оподаткування.

Так, правила оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначені статтею 177 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату існування спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1 статті 177 Податкового кодексу України).

Вимогами пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи (пункт 177.11 статті 177 Податкового кодексу України).

Абзацом першим пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (пункти 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України).

Згідно абзацу першого пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

З урахуванням того, що оскаржувані у цій справі рішення, якими донараховані податки та збори, у тому числі штрафні санкції, пов`язані встановленим порушенням правил перебування на спрощеній системі оподаткування, та у зв`язку із визнанням підприємця таким, що перебуває на загальній системі оподаткування, які судом визнано безпідставними та такими, що спростовуються фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку про визнання протиправними та скасування таких рішень в судовому порядку:

- № від 19 березня 2020 року, яким позивачу збільшено суму зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів, оскільки у ФОП ОСОБА_1 не виникло обов`язку реєстрації як платника податку на додану вартість, відповідно, і визначення йому розміру такого податку не узгоджується з фактичними обставинами справи;

- № від 19 березня 2020 року, на підставі якого ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, адже нарахування здійснено на підставі норм статті 177 ПК України, якою не регулюється порядок обліку та сплати податків підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування. При цьому, факт протиправності анулювання реєстрації платника єдиного податку встановлено судом в ході розгляду справи;

- № від 19 березня 2020 року, яким позивачу визначено суму зобов`язання з військового збору, оскільки збільшення грошових зобов`язань з ПДФО за результатами перевірки є неправомірним;

- № від 19 березня 2020 року, на підставі якого до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 510,00 грн. за неподання у 2016, 2017 та 2018 роках податкових декларацій, адже платник податків не мала обов`язку подання податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб за вказані роки як платник єдиного внеску, анулювання реєстрації якого встановлено в судовому порядку;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 березня 2020 року №Ф-127 на суму недоїмки 250 887,34 грн., оскільки нарахування сум єдиного внеску за 2016-2018 роки пов`язано із висновком про необхідність виключення підприємця з 01 жовтня 2018 року з реєстру платників єдиного податку, перебування у період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року, за результатами перевірки, на загальній системі оподаткування, визначення підприємцю розміру чистого оподатковуваного доходу, однак, правомірність перебування на спрощеній системі оподаткування у період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року підтверджена матеріалами справи, відтак нарахування сум недоїмки по єдиному внеску здійснено неправомірно;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19 березня 2020 року №, яким до платника податків застосовано штрафні санкції у розмірі 65 000,19 грн., оскільки судом не підтверджено заниження єдиного внеску у 2016-2018 роках на суму 250 887,34 грн., відповідно нарахування штрафу у розмірі 40 %, 30 % та 20 % є неправомірним;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 19 березня 2020 року №, яким до платника податків застосовано штраф у розмірі 510 грн., адже нарахування штрафу пов`язано із несвоєчасним поданням, поданням не за встановленою формою за 2016, 2017 та 2018 рік звітності, оскільки судом підтверджено правомірність застосування спрощеної системи оподаткування, нарахування такого штрафу є неправомірним;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 19 березня 2020 року, на підставі якого позивачу нараховано пеню у розмірі 1 926,97 грн. за несвоєчасну сплату сум єдиного внеску.

Оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 19 березня 2020 року № до позивача застосовано штраф у розмірі 510,00 грн. за ненадання первинних документів на перевірку, зокрема, книги КОРО, що є порушенням вимог підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України.

Так, підпунктом 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу України).

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків (пункт 44.5 статті 44 Податкового кодексу України).

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності (абзац 1 пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України).

Вимогами пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому, в силу вимог статті 78 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату проведення документальної позапланової перевірки позивача) право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що стверджувати про ненадання платником податку документів до перевірки можна лише у разі належного повідомлення такого платника податку про проведення документальної позапланової перевірки.

Вимогами підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Так, в акті перевірки вказано, що станом на час проведення перевірки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 книгу обліку доходів і витрат до Головного управління ДПС у місті Києві не надав, чим порушено вимоги пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України.

Крім того, в акті перевірки вказано, що копію повідомлення Головного управління ДПС у місті Києві від 20 грудня 2020 року №19122/ФОП/26-15-42-03-27 та копію наказу Головного управління ДПС у місті Києві №5073 від 19 грудня 2019 року на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку 21 грудня 2019 року на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Згідно копії поштового повідомлення про вручення №995 повідомлення та наказ направлено на адресу: АДРЕСА_4 , однак таке поштове підправлення повернулось до податкового органу у зв`язку з відсутність адресата.

В той же час, судом вище зазначалось, що у заяві від 08 грудня 2018 року, тобто за два роки до моменту надіслання повідомлення та наказу про проведення документальної позапланової перевірки, позивач повідомляв про адресу для листування: АДРЕСА_3 . Також, дана адреса зазначена в електронному кабінеті платника податків позивача.

З урахуванням наведеного, судом не вбачається належного повідомлення позивача про початок проведення документальної позапланової перевірки позивача, відповідно необґрунтованими, на думку суду є доводи щодо ненадання позивачем документів, адже такий обов`язок щодо надання документів виникає за умови надіслання документів у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою), чого контролюючим органом не дотримано.

При цьому, позивачем повідомлялось у належний спосіб про своє місцезнаходження та адресу для здійснення належного листування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 19 березня 2020 року № та наявність підстав для його скасування в судовому порядку.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на вищенаведене у сукупності, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак наявні підстави для їх скасування в судовому порядку.

Вимогами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування не виконав.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 72-74, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у місті Києві №347 від 23 вересня 2016 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 19 березня 2020 року №, №, №, №, №.

Визнати протиправними та скасувати рішення №, №, № від 19 березня 2020 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №127 від 19 березня 2020 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 12 612 (дванадцять тисяч шістсот дванадцять) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук