Справа № 200/8034/20-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року справа №200/8034/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 р. (повне судове рішення складено 31 серпня 2021 у м. Слов`янськ) у справі № 200/8034/20-а (головуючий І інстанції суддя Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

28.08.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка пов`язана з не виплатою компенсації середньої вартості путівки санаторно-курортного лікування за 2018-2021 та зобов`язати відповідача здійснити виплату йому компенсацію за невикористані путівки санаторно-курортного лікування в 2018-2019 в розмірі середньої вартості, затвердженої Головою СБУ від 06.12.2018 в розмірі 16040 грн. відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551 (а.с. 1-3).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.08.2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 47-51).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551, рішень КСУ по справах № 10-рп/2008 від 22.05.2008, № 3р/2020 від 27.02.2020 відповідач зобов`язаний був виплатити йому грошову компенсацію за невикористані путівки санаторно-курортного лікування в 2018-2019 в розмірі 16040 грн. визначену та затверджену Головою Служби безпеки України 06.12.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (а.с. 4-5).

З 25 березня 2003 року позивач належить до осіб з інвалідністю ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим в 1998 році Управлінням Служби безпеки України в Донецькій області (а.с. 6).

15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій і Луганській областях з заявою про надання до Відділення Фонду списку-заявки № 2 на виплату йому компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки за 2018-2019 роки на підставі абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551; а також надати йому інформацію про середню вартість путівки на санаторно-курортне лікування в санаторії «Одеса» в 2018-2019 роках (а.с. 7).

Листом від 20 травня 2020 року № 78/21/3-186/78/5/53 ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях повідомило позивачеві, що станом на 20 травня 2020 року він перебуває на медичному обліку в закладах охорони здоров`я ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.

ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях посилалось на п. 5 розділу ІІІ Інструкції про організацію медичного забезпечення у Службі безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України від 21 грудня 2017 року № 740, (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 січня 2018 року за № 78/31530), відповідно до якого постановка на медичний облік здійснюється на підставі заяв осіб та відповідних документів. ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях доводило до відома ОСОБА_1 про те, що в період з 2014 року по теперішній час (травень 2020 року) (з моменту передислокації Управління Служби безпеки України в Донецькій області до м. Маріуполь) від нього не надходила відповідна заява, медичні довідки за формою 070/о СБУ щодо необхідності забезпечення позивача санаторно-курортним лікуванням не видавались.

ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях покладалось на п. 15 розділу І Інструкції Центрального управління Служби безпеки України від 21 грудня 2017 року № 740, (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 січня 2018 року за № 78/31530), відповідно до якої путівки надаються за місцем перебування особи на обліку, з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб. У зв`язку з цим для отримання списку-заявки № 2 на виплату компенсації за санаторно-курортне лікування позивачу запропоновано надати документи для постановки на медичний облік (військово-медична служба Головного управління у м. Краматорськ Донецької області) та звернутися до Відділення Фонду для направлення ним відповідного запиту щодо надання довідки про використання санаторно-курортної путівки.

Також ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях у відповідь на запит позивача повідомило, що середня вартість путівки до санаторію «Одеса» СБУ в 2019 році становила 16 040,00 грн. (вартість затверджена Головою Служби безпеки України 06 грудня 2018 року), в 2018 році - 10 911,91 грн. (планова калькуляція, затверджена першим заступником Голови Служби безпеки України 02 грудня 2017 року (а.с. 8).

15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Відділення Фонду з заявою про виплату йому грошової компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки в 2018-2019 роках відповідно до абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551 та рішень Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, № 3-р/2020 від 27 лютого 2020 року. Повідомляв, що відповідна заява направлена до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій області про надання списку-заявки на виплату компенсації 15 травня 2020 року (а.с. 9).

Листом від 26 травня 2020 року № 05.1-10/581 Відділення Фонду повідомило позивачеві, що компенсація за невикористані санаторно-курортні путівки за період 2018-2019 року буде виплачена йому після отримання заявки на виплату компенсації від ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях (а.с. 10).

09 червня 2020 року військово-медична служба військово-медичного управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях на підставі протоколу ЛКК № 11 від 09 червня 2020 року видала ОСОБА_1 , пенсіонеру Служби безпеки України, особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, довідку про те, що він не забезпечувався безоплатним позачерговим санаторно-курортним лікуванням від ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях в 2018-2019 роках (а.с. 11).

17 липня 2020 року ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях звернулося до Відділення Фонду з листом № 78/6/2320 з заявкою на проведення виплати грошової компенсації за невикористане санаторно-курортне лікування в 2018-2019 роках особами з інвалідністю внаслідок війни 1, 2, 3 груп з числа пенсіонерів Служби безпеки України для прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях інформувало Відділення Фонду, що для реалізації ОСОБА_1 пільг, передбачених ст. 13 Закону № 3551, зважаючи на положення п. 3 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785, ОСОБА_1 видана довідка від 09 червня 2020 року № 10 про те, що останній впродовж 2018-2019 років не користувався санаторно-курортним лікуванням.

До листа додана заявка-список ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях на проведення виплати грошової компенсації за невикористане санаторно-курортне лікування в 2018-2019 роках особам з інвалідністю внаслідок війни 1, 2, 3 груп з числа пенсіонерів Служби безпеки України, до якого включений ОСОБА_1 (а.с. 29-30).

04 серпня 2020 року Відділення Фонду звернулося до ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях з листом № 02-39/1147, в якому йшлося про необхідність зазначення в заявці-списку суми грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування та групи інвалідності ОСОБА_1 (а.с. 31).

Листом від 03 вересня 2020 року № 78/6/2983, який відповідач отримав 10 вересня 2020 року, ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях повідомило Відділенню Фонду, що згідно з листом комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмут» від 25 серпня 2020 року № 1350 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з травми, отриманої при виконанні військових обов`язків.

На підставі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум 1 638 грн.

Як наслідок, грошова компенсація ОСОБА_1 за невикористане санаторно-курортне лікування в 2018-2019 роках відповідно до п. п. 2, 7 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785, становить 573,00 грн.

Разом з цим листом на адресу відповідача була надіслана заявка-список з уточненими відомостями щодо інвалідності позивача та суми компенсації (а.с. 32-33).

11 вересня 2020 року Відділення Фонду виплатило ОСОБА_1 компенсацію вартості невикористаного санаторно-курортного лікування за 2018-2019 роки на підставі заявки - списку від 03 вересня 2020 року № 1/10 в сумі 573,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 10 вересня 2020 року № 379 (а.с. 34).

Листом від 11 вересня 2020 року № 02-39/1410 Відділення Фонду повідомило ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях про виплату ОСОБА_1 вказаної компенсації (а.с. 35).

Спірним у цій справі є наявність правових підстав для здійснення виплати позивачу компенсації за невикористані путівки санаторно-курортного лікування в 2018-2019 в розмірі середньої вартості, затвердженої Головою СБУ від 06.12.2018 в розмірі 16040 грн. відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни. гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни визначені у ст. 13 Закону № 3551.

Абзацом 1 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551 передбачено: особам з інвалідністю внаслідок війни надаються, зокрема, такі пільги як безоплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Відповідно до абз. 4 п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 3551 особи з інвалідністю внаслідок війни забезпечуються путівками відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах охорони здоров`я, соціального захисту населення, захисту державного кордону, та іншими органами за місцем перебування особи з інвалідністю на обліку або за місцем її роботи.

За бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: особи з інвалідністю внаслідок війни I-II груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань (абз. 5 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551).

Буквальне тлумачення цієї норми дає підстави дійти висновку, що законодавець передбачив два можливі варіанти реалізації передбаченого особам з інвалідністю внаслідок війни права на забезпечення санаторно-курортним лікуванням, зокрема, шляхом: 1) безпосереднього отримання путівки на санаторно-курортне лікування з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад чи 2) отримання грошової компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування.

Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України відповідно до абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551.

Тобто, законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження щодо порядку надання путівок, а також розмір та механізм виплати компенсації.

Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446.

Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785 (далі - Порядок № 785).

За змістом п. 1 Порядку № 785 цей Порядок визначає механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (далі - грошова компенсація) та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» та «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Грошова компенсація відповідно до п. 2 Порядку № 785 виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни, за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Грошова компенсація виплачується у таких розмірах (округлених до однієї гривні): особам з інвалідністю I і II групи - 100 відсотків середньої вартості путівки.

Підставою для виплати грошової компенсації згідно з п. 3 Порядку № 785 є такі документи: заява про виплату грошової компенсації; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку; облікові дані про одержання путівок та грошової компенсації.

Пунктом 6 Порядку № 785 передбачено, що грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Середня вартість путівки для виплати грошової компенсації та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування обчислюється з розрахунку 35 відсотків (з округленням до однієї гривні) розміру одного прожиткового мінімуму, щороку встановленого законом на 1 січня відповідного року для осіб, які втратили працездатність (п. 7 Порядку № 785).

Відповідно до п. 8 Порядку № 785 грошова компенсація за умови подання довідки з місця роботи, навчання, служби про те, що протягом попередніх двох років особа не одержувала безоплатної санаторно-курортної путівки, виплачується територіальними відділеннями Фонду соціального захисту інвалідів особам, які перебувають на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням у Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, ДСНС, Службі зовнішньої розвідки, Мін`юсту, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужбі та ДФС.

Грошова компенсація або компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування, не одержана особою з вини органу виконавчої влади, підлягає відшкодуванню без обмеження будь-яким строком (п. 10 Порядку № 785).

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Служби безпеки України та є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок виконання військового обов`язку. Впродовж 2018-2019 років санаторно-курортне лікування він не отримував.

Таким чином позивач має право на пільги, передбачені ст. 13 Закону № 3551, в тому числі право за його бажанням замість путівки на санаторно-курортне лікування один раз на два роки одержати грошову компенсацію, що передбачено абз. 5 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551.

З приводу посилання позивача на ст. 22 Конституції України, рішення Конституційного Суду України і його твердження про те, що право на соціальний захист, інші соціально-економічні права не можуть бути обмежені, зупинені, скасовані, суд зазначає таке.

Право позивача на отримання за його бажанням грошової компенсації путівки на санаторно-курортне лікування один раз на два роки є беззаперечним, воно гарантоване абз. 5 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551 та визнається відповідачем.

Позивач звернувся до суду з вимогою визнати протиправною бездіяльність Відділення Фонду, яка пов`язана з невиплатою компенсації середньої вартості путівки санаторно-курортного лікування за 2018-2019 роки.

Разом з тим, рішення Конституційного Суду від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме отримання грошової компенсації за 2018-2019 роки, оскільки прийнято пізніше у часі.

Так, дійсно, на час звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду така грошова компенсація не була йому виплачена, що не заперечується сторонами.

При цьому судами встановлено, що Відділення Фонду отримало заявку-список на проведення ОСОБА_1 грошової компенсації лише в липні 2020 року; ця заявка-список мала недоліки в оформленні (не вказана група інвалідності позивача та розмір грошової компенсації). Про ці недоліки Відділення Фонду в розумні строки інформувало ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, про що свідчить лист відповідача від 04 серпня 2020 року. Заявку-список з усуненими недоліками відповідач отримав 10 вересня 2020 року і того ж дня здійснив виплату ОСОБА_1 грошової компенсації, що підтверджено платіжним дорученням від 10 вересня 2020 року № 379.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 9901/345/20 навела такий висновок:

«Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи».

За цих обставин суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що бездіяльності, яка б підлягала визнанню протиправною, по відношенню до ОСОБА_1 . Відділення Фонду не допускало, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо розміру грошової компенсації.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу виплачена грошова компенсація за невикористані путівки на санаторно-курортне лікування в розмірі 573,00 грн., визначеному відповідно до абз. 5 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551 та п. п. 2, 7 Порядку № 785 (а.с. 34).

Прожитковий мінімум для непрацездатних осіб станом на 01 січня 2020 року становив 1 638,00 грн (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).

Середня вартість путівки за невикористане санаторно-курортне лікування, обчислена відповідно до п. 7 Порядку № 785, складає:

1 638,00 грн х 35% = 573,00 грн., де

1 638,00 грн - прожитковий мінімум на 01 січня 2020 року для осіб, які втратили працездатність;

35% - відсоток, визначений п. 7 Порядку № 785.

Грошова компенсація за невикористане санаторно-курортне лікування за 2018-2019 роки для ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю ІІ групи відповідно до абз. 5 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551 та п. 2 Порядку № 785, складає:

537,00 грн х 100% = 537,00 грн., де

573,00 грн. - середня вартість путівки за невикористане санаторно-курортне лікування;

100% - відсоток, визначений абз. 5 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551 та п. 2 Порядку № 785.

Наведене зумовлює висновок, що Відділення Фонду виплатило ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі, визначеному з дотриманням вимог абз. 5 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551 та п. п. 2, 7 Порядку № 785.

При цьому суд звертає увагу позивача на помилковість його висновків щодо порядку визначення розміру грошової компенсації.

«Середня вартість путівки», про яку йдеться в абз. 5 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551, - це розрахункова величина, яка обчислюється відповідно до п. 7 Порядку № 785, (а не середня вартість путівки до певного обраного особою, яка має право на таку пільгу, санаторно-курортного закладу).

Як наслідок, вимоги позивача про виплату йому грошової компенсації в розмірі 16 040,00 грн., що відповідає вартості путівки до санаторію «Одеса», затвердженої Головою Служби безпеки України на 2019 рік, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

З огляду на встановлені фактичні обставини та норми права, які регламентують спірні правовідносини, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 судом першої інстанції відмовлено правомірно.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах, він діяв правомірно.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 р. у справі № 200/8034/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2021 року.

Головуючий Г.М. Міронова

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко