Справа № 440/5562/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 р.Справа № 440/5562/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Носаченка Р.В.

представника позивача Денисенка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 08.10.21 року по справі № 440/5562/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області ( далі за текстом - відповідач) , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несписання безнадійного податкового боргу у розмірі 1032385,88 грн;

- зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області списати податковий борг у розмірі 1032385,88 грн, який рахується за ОСОБА_1 , як безнадійний.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на наявність у спірних відносинах підстав для списання податкового боргу як безнадійного відповідно до положень підпункту 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міндоходів від 10.10.2013 №577, а саме - з огляду на припинення позивачем підприємницької діяльності за власним рішенням.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 та прийняти нову постанову, якою задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що, з урахуванням ст.97 ПКУ, Головне управління ДПС у Полтавській області має обов`язок вчинити дії щодо погашення податкового боргу відповідно до п.3 ст. 97 ПКУ, а саме: визнати безнадійним боргом та списати його в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Вважає помилковими посилання Полтавського окружного адміністративного суду на абз. 2 п.п.65.10.8 п.65.10 ст. 6 ПКУ як на підставу для не списання податкового боргу, оскільки позивач в своїх позовних вимогах наголошує не на тому, що в нього відсутній обов`язок щодо погашення податкового боргу, а на тому, що його саме заборгованість з податків підпадає під визначення безнадійної заборгованості згідно з п.14.1.11 ПКУ за літерою "є": - прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості.

Окрім того, вважає помилковою позицію суду першої інстанції стосовно того, що у разі стягнення податкового боргу за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк його стягнення може встановлюватись лише тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 16.12.2021 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 08.12.2008 по 01.03.2019 був зареєстрований як фізична особа підприємець, як платник податків, та перебував на обліку у Кременчуцькій ДПІ Полтавської області (а.с. 14-16).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 у справі №2а-1670/9017/11 стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 780556,52 грн, з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 247671,53 грн, за штрафною санкцією за порушення законодавства про патентування в розмірі 340,00 грн. Судове рішення набрало законної сили 27.12.2011.

05.01.2012 Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №2а-1670/9017/11 (а.с. 97), який неодноразово пред`являвся до примусового виконання органами державної виконавчої служби (а.с. 52).

Станом на липень 2021 року у Автозаводському відділі державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області перебувало зведене виконавче провадження №6516879, до якого, зокрема, входить виконавче провадження №64528182 про стягнення з позивача податкового боргу у розмірі 1028567,00 грн (а.с. 84-85).

Крім того, у витягах з інтегрованих карток платника ОСОБА_1 відображено інформацію про наявний податковий борг: зі сплати податку на додану вартість у розмірі 784204,35 грн, з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 247841,53 грн, зі сплати штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн (а.с. 29-43).

09.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Полтавській області із заявою, у якій просив визнати податковий борг загалом у розмірі 1032385,88 грн безнадійним та списати його (а.с. 10-12), мотивуючи тим, що 01.03.2019 ним припинено підприємницьку діяльність, наслідком чого є визнання податкового боргу безнадійним на підставі підпункту 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міндоходів від 10.10.2013 №577.

Листом від 22.04.2021 вих.№15477/6/16-31-13-04-18 Головне управління ДПС у Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для визнання податкового боргу безнадійним та його списання, оскільки в Автозаводському ВДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу загалом у розмірі 1028567,00 грн на підставі виконавчого листа №2а-1670/9017/11(а.с. 13).

Позивач, не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо несписання безнадійного податкового боргу, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що припинення фізичною особою - підприємцем ведення підприємницької діяльності за власним рішенням не звільняє таку особу від виконання податкового обов`язку зі сплати узгоджених грошових зобов`язань з урахуванням штрафів та пені.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац перший пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України (далі - ПК) податкове законодавство ґрунтується на принципах, зокрема на принципі загальності оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 36.1, 36.2, 36.3 статті 36 ПК податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 19-1.1.22 пункту 19.1 статті 19 ПК контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Відповідно до підпункту 19-1.1.24 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК контролюючі органи здійснюють функції, зокрема, щодо відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Згідно з підпунктом 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Згідно з пунктом 101.2 статті 101 ПК під терміном "безнадійний" розуміється: податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута (підпункт 101.2.1); податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку (підпункт 101.2.2); податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу (підпункт 101.2.3); податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) (підпункт 101.2.4); податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду (підпункт 101.2.5); податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури (підпункт 101.2.6).

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 ПК контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Строки давності та їх застосування визначені у статті 102 ПК.

Так, згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів зазначає, що за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.

У такому разі контролюючий орган вживає заходів з метою погашення платником податку податкового боргу, до яких належать стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК).

При цьому стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.

У разі коли контролюючий орган ініціював до стягнення податковий борг до закінчення цього строку давності, цей податковий борг не підпадає під визначення "безнадійного", що зазначене у підпункті 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом), тому у разі його стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк його стягнення може встановлюватись тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №826/8231/15 та підлягають врахуванню судом відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що контролюючий орган ініціював до стягнення податковий борг в загальній сумі 1032385,88 грн., який виник на підставі рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, до закінчення строку давності, встановленого Податковим кодексом України.

Зокрема, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 у справі №2а-1670/9017/11 стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 780556,52 грн, з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 247671,53 грн, за штрафною санкцією за порушення законодавства про патентування в розмірі 340,00 грн. Судове рішення набрало законної сили 27.12.2011.

Таким чином, вказаний вище податковий борг не підпадає під визначення "безнадійного" у розумінні підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом), оскільки був стягнений за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковими до виконання, строк його стягнення може встановлюватись тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК.

Щодо доводів апеляційної скарги, що податковий борг має бути визнаний безнадійним через внесення до Державного реєстру внесено запису про його припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.п. 101.2.5 п. 101.2 ст. 101 ПК під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду.

ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 08.12.2008, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності проведена 01.03.2019 за власним рішенням фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 16).

Відповідно до положень пункту 87.11 статті 87 ПК стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Статтею 97 ПК України визначено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, зокрема, стосовно фізичної особи-підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є така фізична особа.

Абзацом 2 п. 65.10.8. ст. 65 ПК України передбачено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Таким чином, у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності), платник податків залишається на обліку як фізична особа для можливості проведення взаєморозрахунків за платежами, податками та зборами.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, які підлягають обов`язковому врахуванню судом першої інстанції в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міндоходів від 10.10.2013 №577, визначено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадках, визначених у підпункті 1 та абзаці другому підпункту 2 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата набрання чинності відповідним рішенням суду; у випадку, визначеному в абзаці третьому підпункту 2 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата підписання акта опису спадкового майна; у випадку, визначеному в абзаці четвертому підпункту 2 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата, визначена в даних відповідних органів; у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів; у випадку, визначеному в підпункті 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - день, що настає за граничним терміном погашення грошових зобов`язань за період, на який припадає дата, зазначена в документі, що засвідчує факт непереборної сили; у випадку, визначеному в підпункті 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата припинення, зазначена у відповідному повідомленні державного реєстратора.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що у цій справі позивач оспорює протиправну, як на його думку, бездіяльність податкового органу щодо списання податкового боргу, який утворився за період ведення ним підприємницької діяльності та, на переконання позивача, має бути визнаний безнадійним і списаний з огляду на припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис.

Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, колегія суддів перевіряє правомірність діяльності податкового органу щодо відмови у списанні податкового боргу ОСОБА_1 на відповідність критеріям: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення фізичною особою - підприємцем ведення підприємницької діяльності за власним рішенням не звільняє таку особу від виконання податкового обов`язку зі сплати узгоджених грошових зобов`язань з урахуванням штрафів та пені.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання податкового боргу ОСОБА_1 безнадійним.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Положеннями статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі № 440/5562/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 21.12.2021 року