Справа № 380/7919/20
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року

справа №380/7919/20

провадження № П/380/8114/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Грень Н.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Громадської спілки Правозахисне товариство Українських Офіцерів в інтересах членів товариства та членів їх сімей ОСОБА_1 (що є правонаступником ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ Фортуна Банку Міхна Сергія Семеновича, ОСОБА_4 , Львівської філії ПАТ ПУМБ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій, стягнення матеріальних та моральних збитків, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

Громадська спілка Правозахисне товариство Українських Офіцерів в інтересах членів товариства та членів їх сімей ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ Фортуна Банку Міхно Сергія Семеновича, ОСОБА_4 , Львівської філії ПАТ ПУМБ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

-визнати дії відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 щодо понад 2-х річного блокування грошових коштів на банківських рахунках відкритих у ПАТ Фортуна Банк на ім`я: ОСОБА_2 184768,31 грн, ОСОБА_1 209641,58 грн, ОСОБА_3 67674,4 грн шляхом ненадання довідки та неповернення коштів - незаконними та неправомірними;

- зобов`язати відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 грошові кошти вкладів на ім`я позивачів в сумах : ОСОБА_2 184768,31 грн, ОСОБА_1 209641,58 грн, ОСОБА_3 67674,4 грн з рахунків у Фортуна Банк скерувати на рахунок у Львівській філії ПАТ ПУМБ , МФО 334851;

-стягнути солідарно з відповідачів моральні збитки в сумах : ОСОБА_2 18476,83 грн; ОСОБА_1 20964,18 грн; ОСОБА_3 6767,44 грн;

-стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 матеріальні збитки - неотриману вигоду в розмірі 20% річних від сум неповернення коштів, в таких сумах: ОСОБА_2 , 36900,00 грн, ОСОБА_1 41900,00 грн; ОСОБА_3 12800,00 грн;

стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 пеню 10% від сум неповернених коштів, в таких сумах: ОСОБА_2 18476,83 грн, ОСОБА_1 20964,18 грн, ОСОБА_3 6767,44 грн від неповернутих вчасно сум вкладів;

-зобов`язати дирекцію Львівської філії ПАТ ПУМБ прийняти перекази коштів, стягнуті з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачів, виплатити їм на першу їхню вимогу, та інформувати відповідачів про надходження коштів.

Громадська спілка «Правозахисне товариство Українських Офіцерів», яка звернулася до суду в інтересах членів товариства та членів їх сімей ОСОБА_1 (що є правонаступником ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , свої вимоги обґрунтовує тим, що зазначені особи перебувають у договірних відносинах з ПАТ «Фортуна Банк», укладено депозитні договори а також одночасно були укладені договори поточних розрахункових рахунків для здійснення руху грошових коштів. На ці рахунки були зараховані кошти.

У позовній заяві вказано, що 23.01.2017 позивачі подали спільну заяву до банку: «поверніть гроші» (а.с.2).; 25.01.17 отримали відписку: «усі гроші будуть залишатись у банку» - посилаючись на якісь проблеми, а з 22.02.2017 у банку було введено тимчасову адміністрацію. Позивачі зазначають, що тимчасова адміністрація банку «заблокувала» їхні гроші (а.с.3).

Банк виконує волю вкладника (зобов`язаний). Банк є боржник, поки не поверне гроші. Це ті кошти, котрі законодавець гарантує до негайного повернення. Законні часові терміни виконання розпоряджень вкладника щодо переміщення чи повернення коштів з їхніх рахунків регламентовані імперативними нормами. Банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів. Банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Цими протиправними діяннями відповідачі встановили цивільно-правові правовідносини позивачів з відповідачами на підставі норм ряду Законів, в першу чергу Закону України «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність», ряду інших норм матеріального права, котрі позивачі навмисно порушили.

Від відповідачів заяви по суті справи не надходили.

Ухвалою від 10.11.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 21.01.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13.07.2021 замінено первинного позивача у справі ОСОБА_2 її правонаступником ОСОБА_1 .

Ухвалою суду 14.09.2021 витребувано додаткові докази від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ Фортуна Банку(вул. Вавілових, 15 літера «А», м. Київ, 04060), а саме: інформацію, чи включено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ) ОСОБА_3 до загального реєстру вкладників; інформацію про причини невиплати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 коштів, що знаходяться на їхніх поточних рахунках.

Ухвалою суду від 19.10.2021 продовжено процесуальний строк для подання витребуваних доказів.

У судове засідання представник позивачів не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів та представника.

Відповідачі явки в засідання суду не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Частиною 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене, суд ухвалив розгляд справи здійснювати на підставі зібраних доказів.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що позивачі впродовж 2013-2017р.р. користувалися фінансовими послугами ПАТ ПАТ Фортуна Банку.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 26 січня 2017 року №55-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 27 січня 2017 року № 320 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Фортуна-банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» (далі - АТ «Фортуна-банк») з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 27 січня 2017 року до 26 лютого 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Фортуна-банк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Федорченку Андрію Володимировичу на один місяць з 27 січня 2017 року до 26 лютого 2017 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 521 від 11 березня 2019 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ФОРТУНА-БАНК».

Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора АТ «ФОРТУНА-БАНК» визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Кухареву Володимиру Валентиновичу з 14 березня 2019 року.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 321 від 11 лютого 2020 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФОРТУНА-БАНК» (далі АТ «ФОРТУНА-БАНК»).

Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ФОРТУНА-БАНК» з 12 лютого 2020 року призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Міхна Сергія Семеновича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «ФОРТУНА-БАНК», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

Відповідно до приписів частини 3 статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон) 17 березня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) внесено запис № 3026293 про проведення державної реєстрації припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФОРТУНА-БАНК» (далі АТ «ФОРТУНА-БАНК») як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Відповідно до статті 52 Закону вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, і повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) як ліквідатора АТ «ФОРТУНА-БАНК» припинено.

Згідно з наявними в матеріалах справи загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду ПАТ Фортуна Банк станом на 21.01.2017 та переліком виплачених відшкодувань (витяги), судом встановлено, що ОСОБА_1 включена до Загального реєстру з гарантованою сумою 200 000 грн. яку виплачено 21.03.2017 у графі банк де виплачено вказано АТ «ПУМБ».

ОСОБА_2 включена до Загального реєстру з гарантованою сумою 200 000 грн. яку виплачено 15.03.2017 у графі банк де виплачено вказано АТ «ПУМБ».

ОСОБА_3 включена до Загального реєстру з гарантованою сумою 200 000 грн. яку виплачено 15.03.2017 у графі банк де виплачено вказано АТ «ПУМБ».

Позивачі, вважаючи, що у зв`язку із затримкою виплати коштів на відшкодування за вкладом відповідачі повинні виплатити їм заподіяні збитки а саме, пеню, матеріальні збитки, моральні збитки звернулися із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функцій Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Метою Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

За приписами ч. 3 ст. 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.

23.02.2017 на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено оголошення про початок виплати коштів вкладникам ПАТ Фортуна Банк, для чого останнім запропоновано з 23.02.207 звернутись до банків-агентів Фонду для отримання гарантованого відшкодування, що свідчить про дотримання строків початку здійснення відповідних виплат (https://www.fg.gov.ua/articles/3984-fond-garantuvannya-vkladiv-fizichnikh-osib-rozpochinae-viplati-koshtiv-vkladnikam-pat-bank-mikhaylivskiy.html).

В свою чергу, граничні строки виплати гарантованих сум коштів обмежуються днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Отже, відповідач, розмістивши оголошення від 23.02.2017, повідомив про початок здійснення відповідних виплат вкладникам банку з 23.02.2017, що не обмежується одним днем 23.02.2017, а є триваючою процедурою, граничний строк якої закінчується днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Відповідно до п. п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Щодо позовних вимог визнати дії відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 щодо понад 2-х річного блокування грошових коштів на банківських рахунках відкритих у ПАТ Фортуна Банк на ім`я: ОСОБА_2 184768,31 грн, ОСОБА_1 209641,58 грн, ОСОБА_3 67674,4 грн шляхом ненадання довідки та неповернення коштів - незаконними та неправомірними та зобов`язати відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 грошові кошти вкладів на ім`я позивачів в сумах : ОСОБА_2 184768,31 грн, ОСОБА_1 209641,58 грн, ОСОБА_3 67674,4 грн з рахунків у Фортуна Банк скерувати на рахунок у Львівській філії ПАТ ПУМБ , МФО 334851 судом встановлено таке.

Згідно з наявними в матеріалах справи витягу із загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду ПАТ Фортуна Банк станом на 21.01.2017 та переліком виплачених відшкодувань (витяги), судом встановлено, що ОСОБА_1 включена до Загального реєстру з гарантованою сумою 200 000 грн, яку виплачено 21.03.2017, у АТ «ПУМБ».

ОСОБА_2 включена до Загального реєстру з гарантованою сумою 200 000 грн яку виплачено 15.03.2017, у АТ «ПУМБ».

ОСОБА_3 включена до Загального реєстру з гарантованою сумою 200 000 грн яку виплачено 15.03.2017, у АТ «ПУМБ».

З урахуванням наведеного, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивачів сум заподіяних збитків, а саме пені: 10% від сум неповернених коштів, в таких сумах: ОСОБА_2 18476,83 грн, ОСОБА_1 20964,18 грн, ОСОБА_3 6767,44 грн від неповернутих вчасно сум вкладів; матеріальні збитки - неотриману вигоду в розмірі 20% річних від сум неповернення коштів, в таких сумах: ОСОБА_2 , 36900,00 грн, ОСОБА_1 41900,00 грн; ОСОБА_3 12800,00 грн та моральні збитки в сумах : ОСОБА_2 18476,83 грн; ОСОБА_1 20964,18 грн; ОСОБА_3 6767,44 грн суд зазначає наступне.

Згідно з п.32.1 ст.32 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-III, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Згідно п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-III, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, стаття 625 Цивільного кодексу України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 6-2829цс16.

З системного аналізу зазначених правових норм убачається, що ними урегульовано підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої у договірних зобов`язаннях в результаті їх невиконання або неналежного виконання.

Водночас, за результатами розгляду справи, судом встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачами та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Суд акцентує увагу на тому, що нормативно-правове регулювання статусу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

У спірному випадку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є суб`єктом владних повноважень, і майнові відносини між сторонами засновані на адміністративному підпорядкуванні, тому ст. 625 Цивільного кодексу України на ці відносини не поширюється.

До того ж, боржником у спірних правовідносинах є ПАТ Фортуна Банку, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб чи його уповноважена особа.

Також важливим є і те, що підставою застосування передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Водночас, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначається у процедурі запровадження тимчасової адміністрації та/або ліквідації банків як процедур виведення неплатоспроможних банків з ринку у порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. За змістом Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на Фонд та уповноважену особу Фонду не покладається відповідальність за невиконання банками, які були стороною у договірних відносинах із вкладниками, їх грошових зобов`язань поза межами дії договорів вкладів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має фінансових зобов`язань перед позивачами, а нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні не можуть бути стягнуті з відповідача як шкода.

Щодо інших позовних вимог, то такі суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодних доказів на їх обґрунтування.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, суд зазначає, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим, не є спором у зв`язку з процесом ліквідації банку та має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI).

Фонд та його посадові особи, виступаючи у заявленому спорі як суб`єкт владних повноважень, зобов`язані керуватися статтею 19 Конституції України, діючи лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Система гарантування вкладів фізичних осіб - це сукупність відносин, що регулюються Законом № 4452-VI, суб`єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності (частина перша статті 20 Закону № 4452-VI).

Кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом тільки для виплат, виключений перелік яких встановлено частиною другою статті 20 Закону № 4452-VI.

Встановлений Законом № 4452-VI виключний перелік виплат, для здійснення яких Фонд гарантування вкладів фізичних осіб може використовувати акумульовані кошти, не передбачає проведення заявлених позивачами виплат.

При цьому, гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та порядок відшкодування коштів за вкладами врегульовані розділом V Закону № 4452-VI, стаття 26 якого передбачає, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Таким чином, встановлений спеціальним Законом № 4452-VI обсяг гарантій включає виплату кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, у тому числі відсотки, на день початку процедури ліквідації банку (частина шоста статті 26 Закону № 4452-VI).

Проведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб чи його посадовими особами на користь вкладників інших виплат спеціальним Законом № 4452-VI не передбачено.

Позивачами заявлені позовні вимоги, які ґрунтуються на загальних нормах цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, а позивач звільнений від сплати судового збору, відтак не підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок асигнувань відповідача судовий збір.

Керуючись статтями 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 17.12.2021.

Суддя Грень Н.М.