Справа № 500/2766/21
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2766/21

10 грудня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Паряк Тетяни Дмитрівни

позивача ОСОБА_1

представника позивача Солонинко П.М.

представника відповідача Ковалик О.М.

представника відповідача Масна О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Купчинецької сільської ради третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Купчинецької сільської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 березня 2021 року позивач звернулася до Купчинецької об`єднаної територіальної громади із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і лише 06 травня 2021 року отримала від відповідача відмову у затвердженні проекту землеустрою.

Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують її право на оформлення права власності на частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку, споруд та прибудинкової території, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав.

24 травня 2021 року ухвалою суду було залишено без руху позовну заяву та надано час для усунення недоліків, шляхом подання до Тернопільського окружного адміністративного суду оригіналу відповідного документу про сплату судового збору у визначеному законом розмірі або докази звільнення від сплати судового збору.

04 червня 2021 року позивачем подано заяву про усунення недоліків, а саме долучено до матеріалів справи оригінал квитанції № 0.0..1 від 04.06.2021 року на суму 908,00 грн.

Ухвалою від 14.06.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 30.06.2021. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Відповідач вважає, що нормальне використання своєї земельної ділянки Позивачкою та гр. ОСОБА_2 індивідуально неможливо без обтяження сервітутом частини суміжної земельної ділянки. Тому, Позивачу було рекомендовано за домовленістю із гр. ОСОБА_2 , або в судовому порядку, встановити земельний сервітут на частину земельної ділянки, яка буде використовуватися обома власниками для вільного і безперешкодного доступу кожного до своїх будівель та земельних ділянок, відповідно до ст.ст.99,100 Земельного кодексу України. Про що Позивачці було повідомлено листом Купчинецької сільської ради 23.04.2021 року №01-311/2-11.

У своїй позовній заяві Позивачка посилається на статтю 186-1 Земельного кодексу України. Дана стаття була виключена на підставі Закону №1423-ІХ від 28.04.2021 року, а тому Позивач не мала права посилатись на норми законодавства, які втратили чинність.

На підставі вище зазначеного відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

08.07.2021 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 02.08.2021 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 01.09.2021 о 10:45 год.

01.09.2021 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 17.09.2021 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 17.09.2021, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) здійснено заміну сторони відповідача та відкладено розгляд справи на 27.10.2021 о 11:00 год.

В судовому засіданні 27.10.2021 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 та відкладено розгляд справи на 23.11.2021 о 10:15 год.

23.11.2021 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 10.12.2021 о 11:30 год.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов, просили у його задоволенні відмовити повністю.

Третя особа в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_2 , який був чоловіком Позивачки. На момент подання позовної заяви Позивачкою, гр. ОСОБА_2 не оформив права власності на вищевказану земельну ділянку, а тому твердження наведені в Позовній заяві про те, що дана земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 є необґрунтованими та не мають ніякого документального підтвердження.

В позовній заяві Позивачкою не коректно застосовано ч.4-5 ст.89 Земельного кодексу України (далі-Кодекс) щодо належності їй земельної ділянки площею 0,1036 га для обслуговування її частини будинку, оскільки відсутні будь- які документальні підтвердження перебування спірної земельної ділянки в спільній сумісній власності.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 09.08.2012 року (Справа №2-61/2012) було проведено реальний поділ будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 між Позивачкою та гр. ОСОБА_2 .

Рішенням сесії Купчинецької сільської ради від 12.11.2019 року № 469 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 » Позивачці надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 0.10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Статтею 198 Земельного кодексу України визначено, що при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Позивачем виготовлено проект Технічної документації на земельну ділянку, проте в Акті прийомки - передачі межових знаків на зберігання при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який доданий до проекту Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована на території АДРЕСА_1 , відсутні підписи суміжного землекористувача - гр. ОСОБА_2 . Це свідчить про те, що відсутня згода даного землекористувача із кадастровим планом земельної ділянки гр. ОСОБА_1 .

Нормальне використання земельної ділянки Позивача та гр. ОСОБА_2 індивідуально неможливо без обтяження сервітутом частини суміжної земельної ділянки. Тому Позивачу було рекомендовано за домовленістю із гр. ОСОБА_2 , або в судовому порядку, встановити земельний сервітут на частину земельної ділянки, яка буде використовуватися обома власниками для вільного і безперешкодного доступу кожного до своїх будівель та земельних ділянок, відповідно до ст.ст.99,100 Земельного кодексу України. Про що, Позивачці було повідомлено листом Купчинецької сільської ради 23.04.2021 року №01-311/2-11.

Як видно з матеріалів справи, позивачем 26 березня 2021 року за вх. №436/020 до Купчинецької сільської ради гр. ОСОБА_1 особисто подано заяву щодо надання їй права на оформлення права власності на її земельну ділянку. Дотримуючись встановлених законодавством строків розгляду звернень громадян, органом місцевого самоврядування розглянуто вищевказану заяву та 23.04.2021 року №01-311/2-11 Позивачці надіслано поштою відповідь на адресу: АДРЕСА_1 ., зазначену самою заявницею. 06 травня 2021 року гр. ОСОБА_1 прибула в приміщення Купчинецької сільської ради і повідомила про те, що вона не проживає за адресою, зазначеною у заяві, а тому, на її прохання, було надано копію відповіді на звернення від 26.03.2021 року.

Не погодившись із діями відповідача щодо відмови їй права на оформлення права власності на земельну ділянку, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельний кодекс України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом ч.1 ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", який відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно з ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно із пунктом і частини 2 статті 25 Закону України "Про землеустрій" видами документації із землеустрою є, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Пунктом а частини 8 статті 55 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється без надання дозволу органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, у разі передачі у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку.

Щодо вимог статті 198 ЗК України, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 55 Закону України "Про землеустрій" установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Статтею 198 Земельного кодексу України визначено, що при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Як видно з матеріалів справи, позивачем виготовлено проект технічної документації на земельну ділянку, проте в Акті прийому - передачі межових знаків на зберігання при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який доданий до проекту Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована на території АДРЕСА_1 , відсутні підписи суміжного землекористувача - гр. ОСОБА_2 .. Це свідчить про те, що відсутня згода даного землекористувача із кадастровим планом земельної ділянки гр. ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду України в своїй Постанові від 12 лютого 2020 року №545/1149/17 зазначає, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року в Постанові по справі №681/1039/15-ц вказав, що якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають.".

Враховуючи висновки Верховного Суду України, висловлені в вищезазначених Постановах та аналізуючи наявну спірну ситуацію, суд вважає, що відмова в затвердженні проекту технічної документації гр. ОСОБА_1 пов`язана з тим, що затвердження технічної документації з варіантом Кадастрового плану земельної ділянки, поданого позивачем, перешкоджатиме суміжному землекористовачу у вільному проході та проїзді до частини будинковолодіння і до його земельної ділянки з метою їх використання і утримання. Створення таких перешкод у доступі свідчитиме про порушення самого права власності в цілому.

Відповідно до положень ст.316-320 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Зокрема ч. 5. ст. 319 Цивільного кодексу України встановлено, що наявне в однієї особи право не може порушувати право іншої особи.

Відповідно до ч.І ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав землекористувачів суміжних земельних ділянок.

Також суд зазначає, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві посилається на статтю 186-1 Земельного кодексу України але дана стаття була виключена на підставі Закону №1423-ІХ від 28.04.2021 року, а тому позивач не мав права посилатись на норми законодавства, які втратили чинність.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не представлено, а судом таких доказів не здобуто, в зв`язку з чим суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Купчинецької сільської ради, Козівського району, Тернопільської області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Купчинецька сільська рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. І. Франка,45,Купчинці,Козівський район, Тернопільська область,47662, код ЄДРПОУ/РНОКПП 04395544);

третя особа:

- ОСОБА_2 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП ) .

Головуючий суддя Подлісна І.М.