Справа № 640/22157/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування вимоги та рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ГУ ДПС у м.Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 16.07.2021 №0-2653 та рішення від 16.07.2021 №0-2653 про опис майна в податкову заставу.

Разом з позовною заявою до суду першої інстанції подано заяву про забезпечення позову, шляхом:

- зупинення дії податкової вимоги від 16.07.2021 №0-2653 про сплату суми податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 3726796,61 грн та суми пені в розмірі 1101,16 грн;

- зупинення дії рішення від 16.07.2021 №0-2653 про опис майна в податкову заставу;

- заборони ГУ ДПС у м.Києві вчиняти дії щодо погашення податкового боргу ТОВ «Аскоп-Україна» з ПДВ в розмірі 3726796,61 грн та суми пені в розмірі 1101,16 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у позивача відсутній податковий борг, що свідчить про очевидну протиправність оскаржуваних рішень, а не вжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить поновлення оспорюваних прав позивача.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. Будь-які його письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В силу ст.311 КАС України, оскільки питання вжиття заходів забезпечення позову розглянуто в суді першої інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення сторін, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність спірних податкової вимоги від 16.07.2021 №0-2653 та рішення від 16.07.2021 №0-2653 про опис майна в податкову заставу, внаслідок безпідставного зменшення в інтегрованій картці платника податків суми переплати з ПДВ.

Вважаючи, що внаслідок реалізації відповідачем своїх функцій з погашення податкового боргу (наявність якого заперечується позивачем) шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах, що спричинить обмеження прав позивача на розпорядження і мирне володіння своїм майном.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, дійшов висновку про відсутність ознак очевидної протиправності спірних рішень, не доведення позивачем можливої небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам чи неможливості захисту його прав без вжиття таких заходів або що для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

За наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Частинами 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що з метою захисту прав та інтересів позивача суд за його заявою або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, постановлення якої належить до дискреційних повноважень суду та вирішення питання щодо їх вжиття залежить від наявності однієї з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, що встановлюється судом виходячи з конкретних доказів, поданих заявником.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру. (ч.6 ст.151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб-позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії чи зупинення рішення суб`єкта владних повноважень.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії чи зупинення рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову та надані до неї докази колегія суддів зазначає наступне.

Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд при вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову повинен в ухвалі вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності дій суб`єкта владних повноважень.

Проте, у межах розгляду даної заяви судом не може даватися оцінка протиправності дій відповідача, оскільки встановлення ознак їх протиправності без розгляду справи по суті є неприпустимим.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Колегія суддів підкреслює, що до розгляду справи по суті та з наданих позивачем документальних доказів неможливо встановити очевидну протиправність оскаржуваних дій суб`єкта владних повноважень (відповідача) та їх наслідків.

Очевидна протиправність дій суб`єкта владних повноважень це вчинення ним таких дій, які взагалі не передбачені законодавством України, або вчинення дій суб`єктами, які не наділені компетенцією у відповідній сфері.

З позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржуються податкова вимога від 16.07.2021 №0-2653 та рішення від 16.07.2021 №0-2653 про опис майна в податкову заставу, складання яких належить до повноважень ГУ ДПС у м.Києві, а тому неможна стверджувати про очевидну протиправність вказаних рішень відповідача.

Щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 16.07.2021 №0-2653 та рішення від 16.07.2021 №0-2653 про опис майна в податкову заставу, колегія суддів звертає увагу, що до суду першої інстанції, разом із заявою про забезпечення позову, не було подано жодного доказу щодо вжиття відповідачем дій з метою погашення податкової заборгованості позивача, в тому числі шляхом реалізації власних повноважень з продажу майна, переданого в податкову заставу.

Подана до суду апеляційної інстанції копія акту опису майна ТОВ «Аскоп-Україна» від 21.10.2021 також свідчить лише про здійснення визначених законодавством повноважень, яке не впливає на можливість користування позивачем відповідним майном у власній господарській діяльності.

При цьому, вказаний акт опису не було подано до суду першої інстанції, в той час, як суд апеляційної інстанції досліджує правомірність прийнятої судом першої інстанції ухвали на підставі наявних матеріалів справи, а тому вчинення контролюючим органом нових дій з метою погашення податкового боргу можуть бути підставою для подання нової заяви про забезпечення позову із наведенням відповідних нових обґрунтувань і обставин та не можуть мати наслідок скасування правильної по суті ухвали суду першої інстанції.

В той же час, здійснення опису майна позивача в податкову заставу жодним чином не свідчить про вжиття відповідачем будь-яких реальних дій, спрямованих на проведення публічних торгів з метою реалізації вказаного майна.

Крім того, у випадку наявності дій з метою проведення публічних торгів, вжиття заходів забезпечення позову, які б перешкоджали таким діям суперечило б ч.6 ст.151 КАС України, якою заборонено вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наведені позивачем обставини не дають підстав для переконання в тому, що оскаржувані рішення відповідача явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС, порушують права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Відтак, заява про забезпечення позову не підтверджена жодними доказами та належним чином не обґрунтована, в тому числі щодо необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення порушених (оспорюваних) прав, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Нормами ч.2 ст.328 КАС України не передбачено оскарження ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 січня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у касаційному порядку.

Керуючись ст.ст.150-154, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2021 року про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма