Справа № 640/3565/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3565/21 Головуючий суддя у першій інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,

за участі секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року та на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Сантрейд" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3 у частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1433312,27 грн та штрафних санкцій у розмірі 716656,14 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року адміністративний позов було задоволено.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2021 року заяву Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" задоволено. Стягнуто на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (01030, місто Київ, вулиця Б. Хмельницького, будинок 19-21 А, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11Г, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідач подав апеляційні скарги, в яких просить вказані рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції Офісом великих платників податків ДПС на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу Офісу великих платників податків ДПС від 18 вересня 2020 року №1048 та направлень на перевірку від 23 вересня 2020 року №525, №526 проведено документальну позапланову перевірку Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тисяч грн.. по декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року (реєстраційний номер від 14 серпня 2020 року) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, за результатом якої складено акт від 19 жовтня 2020 року №35/28-10-04-01-04/25394566 (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на суму в розмірі 7325586 грн., в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань за операціями, що оподатковуються за основною ставкою на суму податку на додану вартість 1433312 грн. та завищення суми податкового кредиту на суму 582274, що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у сумі 7325586 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 7325586 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 3662793 грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 03 лютого 2021 року №2600/6/9900-06-01-02-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3 без змін.

Вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виробничі втрати, що виникли в процесі переробки насіння соняшника на готову продукцію, знаходяться в гранично допустимих межах, визначених технічними регламентами Переробних підприємств.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що виробничі втрати віднесені позивачем до собівартості готової продукції.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок відповідача щодо заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям за договорами переробки з ПрАТ «ДОЕЗ» та ТОВ «ЄТСК» є необґрунтованим.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Згідно пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, для цілей переробки насіння соняшника позивачем було укладено наступні договори:

Договір на переробку давальницької сировини від 07 грудня 2015 року №71215 укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» (далі - «ТОВ «ЄТСК»).

Відповідно до умов вказаного договору замовник (позивач) зобов`язується передати виконавцю (ТОВ «ЄТСК») сировину насіння соняшника та сої, які поставляються замовником для подальшої переробки в продукцію, а виконавець (ТОВ «ЄТСК») зобов`язується переробити давальницьку сировину в продукцію - олія соняшникова згідно ДСТУ 4492:2005 «Олія соняшникова»; шрот соняшниковий згідно ДСТУ 4638:2006 «Шрот соняшниковий»; олія соєва згідно ДСТУ 4354:2006, шрот соєвий згідно ДСТУ 4230:2003, сировина і вся виготовлена продукція є власністю замовника (позивача). Відходи виробництва є власністю замовника (позивача), інші побічні продукти та відходи (за винятком лушпиння соняшника) повинні зберігатись виконавцем у сховищах або інших місцях дозволених для утилізації;

Договір на переробку давальницької сировини від 01 вересня 2007 року №1 укладено з Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» (далі - «ПрАТ «ДОЕЗ»).

Відповідно до умов вказаного договору замовник (позивач) зобов`язується передати виконавцю (ПрАТ «ДОЕЗ») насіння соняшника (давальницька сировина 1), нерафіновану соняшникову олію (давальницька сировина 2), рафіновану соняшникову олію (давальницька сировина 3), а також пакувальний матеріал та вітамінний премікс, а виконавець зобов`язується: переробити давальницьку сировину 1 в нерафіновану соняшникову олію (сира нерафінована олія) - еквівалент давальницькій сировині 2 та в соняшниковий грот Шрот; передати Шрот замовнику та за розсудом замовника або передати нерафіновану олію замовнику або в подальшому переробити її як давальницьку сировину 2; передати давальницьку сировину 2 та давальницьку сировину 3 в рафіновану, дезодоровану, виморожену харчову олію (рафіновану харчову олію); розфасувати рафіновану харчову олію або давальницьку сировину в ПЕТ пляшки місткістю 1 літр, 3 літри, 5 літрів, 10 літрів закрити їх кришками, наклеїти етикетки з нанесенням торгової марки «Олейна» або «Золота краплинка» або іншої торгової марки, яка може бути використана замовником (позивачем) та упакувати їх для зберігання (готова продукція); передати готову продукцію та побічні продукти замовнику (позивачу).

Відповідно до Договору переробки з ТОВ «ЄТСК» (Додаток 1 «Розрахунок виходу Продукції»), базові параметри виходу готової продукції становлять: нерафінована олія 43,5 %, шрот 38,6 %, лушпиння - 16.5 %.

Отже, допустимі виробничі втрати складають 1,4% (100% сировини мінус 43,5% нерафінованої олії - 38,6 % шроту -16,5 % лушпиння).

Договором на переробку з ПрАТ «ДОЕЗ», (Додаткова угода № 12 від 26 березня 2014 року)визначено аналогічні базові параметри виходу.

Отже, допустимі виробничі втрати сировини при переробці на ПрАТ «ДОЕЗ» також становлять 1,4%.

Як вбачається з матеріалів справи, Технічними регламентами ТОВ «ЄТСК» та ПрАТ «ДОЕЗ» визначені гранично допустимі обсяги виробничих втрат, зокрема, при переробці соняшнику на ТОВ «ЄТСК» - 1,91%, на ПрАТ «ДОЕЗ» - 2,13%.

З наданих позивачем актів приймання-передачі та виробничих звітів, вбачається, що втрати за результатами переробки насіння соняшника склали: на ТОВ «ЄТСК» - 0,095 % від загального обсягу давальницької сировини (88 181 «Інші виробничі втрати»/92 713 074 «Отримано насіння на переробку»*100); та на ПрАТ «ДОЕЗ» - 1,3 % від загального обсягу давальницької сировини (629 408 («Інші виробничі втрати»/47 881 000 («Отримано насіння на переробку»)*100).

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виробничі втрати, що виникли в процесі переробки насіння соняшника на готову продукцію, знаходяться в гранично допустимих межах, визначених технічними регламентами вищевказаних підприємств.

Так, визначені виробничі втрати віднесені позивачем до собівартості готової продукції, що не заперечується сторонами.

Отже, враховуючи, що виробничі втрати, які виникли в процесі переробки насіння соняшника на готову продукцію, знаходяться в гранично допустимих межах, визначених технічними регламентами підприємств з якими позивач уклав відповідні договори та враховуючи правомірне віднесення даних втрат на формування собівартості продукції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновку відповідача стосовно заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям за договорами переробки з ПрАТ «ДОЕЗ» та ТОВ «ЄТСК».

Таким чином, з огляду на вищевказане, обов`язку зареєструвати податкові накладні на відповідну суму ПДВ на сировинні втрати під час переробки насіння соняшника за договорами на переробку давальницької сировини з ПрАТ «ДОЕЗ» та ТОВ «ЄТСК» у позивача не виникало.

Відповідно до п.60.1.5 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

З огляду на те, що в ході судового розгляду судом першої та апеляційної інстанції встановлено наявність підстав для зменшення суми завищеного бюджетного відшкодування за липень 2020 року та, відповідно, зменшення суми штрафних (фінансових) санкцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3 та прийняття відповідачем нового податкового повідомлення-рішення з урахуванням зменшення суми бюджетного відшкодування за липень 2020 року та суми штрафних (фінансових) санкцій.

Стосовно висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно з частиною першою ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 1 частини третьої ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією "Сантрейд" з Адвокатським об`єднанням «КМ Партнери» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 12 квітня 2019 року №2-1/33-2019.

Відповідно до акту приймання-передачі послуг в рамках судової справи №640/3565/21, позивачу надано такі послуги (здійснено роботи): підготовка позовної заяви (6,5 год), підготовка клопотання про долучення документів до матеріалів справи (всього 4 год), участь в судовому засіданні 16 березня 2021 року (0,1 год), підготовка клопотання про долучення документів до матеріалів справи (всього 5 год), участь в судовому засіданні 27 квітня 2021 року (0,1 год), участь в судовому засіданні 25 травня 2021 року (0,1 год), підготовка клопотання про визнання факту неподання відповідачем відзиву (всього 3,1 год), участь в судовому засіданні 22 червня 2021 року (0,7 год (2 особи)).

Таким чином, дослідивши надані позивачем докази витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи та обсягом наданих Адвокатським об`єднанням «КМ Партнери» послуг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 80000 грн., що є співмірним зі складністю справи, наданими послугами та ціною позову.

Таким чином, враховуючи наявні у справі документи, колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем докази відповідають вимогам ст.ст. 73-76 КАС України, та у встановленому порядку підтверджують факт понесення витрат на правничу допомогу, їх співмірність із складністю справи та отриманими юридичними послугами.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року та додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.В. Чаку

Повний текст постанови виготовлено 16.11.2021 року.