Справа № 380/3818/21
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3818/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Стецишин П.Д.,

з участю представника позивача Бойко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправними дій та стягнення суддівської винагороди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Бойко Вікторія Володимирівна, звернулася до суду з позовом до Західного апеляційного господарського суду (далі відповідач-1, ЗАГС), Державної судової адміністрації України (далі відповідач-2, ДСА України), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі третя особа, ГУ ДКС України у Львівській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.08.2021, просить:

- визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо здійснення у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 нарахування суддівської винагороди позивачу в розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 01.01.2020;

- визнати протиправними дії Західного апеляційного господарського суду щодо здійснення у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 нарахування та виплати суддівської винагороди позивачу в розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 01.01.2020;

- зобов`язати Західний апеляційний господарський суд виплатити позивачу невиплачену за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 суддівську винагороду в розмірі 551 188 грн (п`ятсот п`ятдесят одна тисяча сто вісімдесят вісім гривень) 55 к., з утриманням при виплаті передбачених законом податків і зборів.

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України виділити Західному апеляційному господарському суду грошові кошти для виплати позивачу заборгованості по суддівській винагороді в розмірі 551 188 грн (п`ятсот п`ятдесят одна тисяча сто вісімдесят вісім гривень) 55 к.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди із застосуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не відповідає вимогам статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді. Звертає увагу суду, що Конституційний Суд України рішенням від 28.08.2020 № 10-р/2020 визнав такими, що не відповідають Конституції України положення частин 1 і 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-IX).

Відповідач-1 щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності нарахування суддівської винагороди позивачу. Складові суддівської винагороди, визначені статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» окремо скороченню не підлягають. Оскільки Законом № 553-ІХ не визначено відповідної процедури, розрахунок суддівської винагороди здійснювався на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру застосовувалося до загальної суми розрахованої суддівської винагороди. Зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 не може вплинути на спірні правовідносини з 18.04.2020 до 28.08.2020, оскільки не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення. Тому Західний апеляційний господарський суд як розпорядник коштів нижчою рівня не мав правових підстав для виплати у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ). Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач-2 щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. 18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-ІХ, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29, відповідно до якої у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, і грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Обмеження, встановлене в частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті). Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 № І0-р/2020, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини 1, 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-ІХ зі змінами та абзацу 9 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, починаючи з 28.08.2020, виплата суддівської винагороди позивачу здійснювалася у повному обсязі, відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Однак, у період з 18.04.2020 до 28.08.2020 положення частини1, 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ) були чинними і на підставі них здійснювалось нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди. Таким чином, здійснюючи у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 виплату суддівської винагороди позивачу у розмірі, визначеному абзацом 1 статті 29 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» (із змінами внесеними Законом № 553-ІХ), Західний апеляційний господарський суд діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.Просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ГУ ДКС України у Львівській області не скористалася своїм правом на подачу пояснень у справі.

Ухвалою від 22.03.2021 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Вимоги ухвали виконано.

Ухвалою від 31.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідачем-1 05.04.2021 (вх. №4017ел) подано відзив на позовну заяву.

Відповідачем-2 06.05.2021 (вх. №31995) подано відзив на позовну заяву, який містить клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.05.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а засідання для розгляду справи по суті замінено підготовчим засіданням.

Позивачем 10.08.2021 (вх. №58065) та 18.08.2021 (вх. №6027) подано заяви про долучення документів до матеріалів справи.

Позивачем 30.08.2021 подано заяву про уточнення позовних вимог (вх. №6212) та заяву про долучення документів до матеріалів справи (вх. №62920).

Відповідачем-1 02.09.2021 (вх. №9389л) подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідачем-2 28.10.2021 (вх. №78942) подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 14.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 14.12.2000 №2149-ІІІ ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді арбітражного суду Львівської області.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 12.07.2001 № 2669- III ОСОБА_2 обрано безстроково на посаду судді Львівського апеляційного господарського суду.

Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд. Одночасно утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано- Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

ОСОБА_1 пройшла кваліфікаційне оцінювання суддів і рішенням ВККСУ від 01.10.2018 № 1791/ко-І8 визнана такою, що відповідає займаній посаді.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 11.12.2018 № 3809/0/15-18 суддя ОСОБА_1 переведена на посаду судді Західного апеляційного господарського суду.

Наказом голови Західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 № 06- 03/32 ОСОБА_1 зарахована до штату Західного апеляційного господарського суду у зв`язку із переведенням з Львівського апеляційного господарського суду.

Згідно з наказом голови Західного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 № 06-03/36 щомісячна доплата до посадового окладу за вислугу років судді ОСОБА_1 з 14.12.2018 становить 70 %. Стаж роботи ОСОБА_1 станом на 14.12.2018 становить 30 років 4 місяці 24 дні.

Відповідно до наказу голови Західного апеляційного господарського суду від 15.02.2019 № 06-03/17 суддя ОСОБА_1 вважається такою, що приступила до виконання обов`язків на посаді секретаря 1-ої судової палати Західного апеляційного господарського суду строком на 3 роки з щомісячною доплатою у розмірі 5 % до посадового окладу з 15.02.2019.

Наказом голови Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 № 06- 03/57 «Про обмеження, що застосовується при нарахуванні суддівської винагороди суддям та заробітної плати працівникам апарату ЗАГС» із 18.04 2020 до завершення місяця, у якому відміняється карантин, обмежено нарахування суддівської винагороди суддям Західного апеляційного господарського суду в розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 01 січня 2020 року.

Наказом голови Західного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 № 06- 03/97 «Про перерахунок суддівської винагороди суддям ЗАГС під час відпустки» було здійснено перерахунок суддівської винагороди суддям Західного апеляційного господарського суду під час відпусток з 18.04.2020.

Наказом голови Західного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 № 06- 03/106 «Про нарахування суддівської винагороди суддям та заробітної плати працівникам апарату ЗАГС», прийнятим відповідно до рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10р/2020, визнано таким, що втратив чинність наказ голови Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 р. № 06- 03/57 та наказано відділу обліку, бухгалтерської звітності, фінансового планування та аналізу використання бюджетних коштів здійснити з 28.08.2020 перерахунок суддівської винагороди суддям Західного апеляційного господарського суду під час відпусток.

Згідно із довідкою Західного апеляційного господарського суду від 05.01.2021 № 07- 11/3/21 суддівська винагорода секретаря судової палати Бойко С.М. до застосування обмеження 10 розмірів мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України від 13.04.2020 «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» становила у розмірі 220 710,00 грн (посадовий оклад - 126 120,00 грн; доплата за вислугу років (70%) - 88 248, 00 грн; доплата за адміністративну посаду секретаря судової палати (5%) - 6 303 00 грн). Загальний розмір обмеження, який застосовувався з 17.04.2020 по 27.08.2020, становив 551 188 грн 55 к.

Вважаючи протиправним ненарахування та невиплату суддівської винагороди за період з18.04.2020 по 27.08.2020 у повному розмірі, позивач звернулася з вказаним позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини 2 статті 135 Закону №1402-VIII винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 2 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII встановлено базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 9 статті 135 Закону №1402-VIII обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені.

Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.

У рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018 Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Європейської хартії щодо статусу суддів від 10.07.1998, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Вказане в сукупності дає підстави стверджувати, що законодавче регулювання питання суддівської винагороди може здійснюватися виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що узгоджується з частиною 2 статті 130 Конституції України, згідно з якою розмір суддівської винагороди встановлюється законом про судоустрій.

18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX (далі - Закон від 13.04.2020 №553-IX), яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29.

Відповідно до статті 29 Закону №553-IX в квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в Операції об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Довідкою Західного апеляційного господарського суду від 05.01.2021 №07-11/11/3/21 підтверджується, що розмір суддівської винагороди секретаря судової палати Бойко С.М. до застосування обмеження 10 розмірів мінімальної заробітної плати відповідно до Закону №553-ІХ становив 220 710,00 грн. Загальний розмір обмеження, який застосовувався з 17.04.2020 по 27.08.2020, становив 551 188 грн 55 к.

Як уже зазначалося, рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-ІХ зі змінами та абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-ІХ.

Водночас у вказаному рішенні зазначено, що при вирішенні питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Також виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини 2 статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 дійшов висновку, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

З врахування викладеного, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині 2 статті 19, статті 130 Конституції України.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 зазначено, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи як чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування) (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020). Установлення граничного розміру заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), передбачене у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України (частин 1, 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», є невизначеним щодо дії в часі та не забезпечує передбачуваності застосування цих норм права.

Згідно з частиною 1 статті 113 Конституції України, частина 1 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Тобто, оспорюваними положеннями статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади.

Також, у вищезазначеному рішенні Конституційний Суд України звернув увагу на те, що згідно з Конституцією України виключно законами України визначається, зокрема, статус суддів (п. 14 ч.1 ст. 92); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (ч.1, 2 ст. 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (перше речення ч.1, ч.2 ст. 130).

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24.06.1999 №6-рп/99, від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 18.06.2007 №4-рп/2007, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, від 19.11.2013 №10-рп/2013, від 08.06.2016 №4-рп/2016, від 04.12.2018 №11-р/2018, від 18.02.2020 №2-р/2020, від 11.03.2020 №4-р/2020).

Проаналізувавши юридичні позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абзаци 7, 8 підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11.03.2020 №4-р/2020).

Суд зауважує, що Конституційний Суд України у рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 вказав про необхідність компенсувати відповідними виплатами встановленні обмеження суддівської винагороди.

Крім цього, Конституційний Суд України дійшов висновку, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України (пункт 4.3 рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020).

Відповідно до частини 2 статті 130 Конституції України питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентується виключно статтею 135 Закону №1402-VIII, що у свою чергу, виключає можливість застосування до правовідносин стосовно суддівської винагороди норм інших законів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що обмеження розміру суддівської винагороди шляхом застосування Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону №553-IX порушують права та гарантії незалежності судді та суперечить вимогам частини 2 статті 130 Конституції України, статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, суд зазначає, що чинність норм Закону №553-ІХ не може виправдовувати правомірність обмеження виплати суддівської винагороди, адже, як зазначалося вище, при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди відповідачі повинні були керуватися нормами частини 2 статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які не зазнали змін у зв`язку із прийняттям Закону №553-ІХ.

Таким чином, виходячи з правової позиції Конституційного Суду України, право позивача на компенсацію сум суддівської винагороди, втрачених у зв`язку із запровадженими обмеженнями, не може бути поставлене під сумнів.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА.

Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, суд вказує, що оскільки головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

Крім того, суд зазначає, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

Згідно з частиною першою статті 2, частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06 2012 № 4901-VI, списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачами не виконано вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність своїх дій.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідачів, які зумовили звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку що дії відповідачів не відповідають визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому такі дії слід визнати протиправними, задовольнивши першу та другу позовні вимоги.

Третя та четверта позовні вимоги є похідними від першої, другої та підлягають до задоволення у спосіб, визначений позивачем.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цілому, тому позов слід задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Західного апеляційного господарського суду (вул. Личаківська, буд. 82, м. Львів, 79010, ), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області (вул. К. Левицького, буд. 18, м. Львові, 79005, ) про визнання протиправними дій та стягнення суддівської винагороди, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ) щодо здійснення у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 01.01.2020.

Визнати протиправними дії Західного апеляційного господарського суду (вул. Личаківська, буд. 82, м. Львів, 79010, ) щодо здійснення у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 01.01.2020.

Зобов`язати Західний апеляційний господарський суд (вул. Личаківська, буд. 82, м. Львів, 79010, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 суддівську винагороду в розмірі 551 188 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна тисяча сто вісімдесят вісім гривень) 55 к., з утриманням при виплаті передбачених законом податків і зборів.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України (вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ) виділити Західному апеляційному господарському суду (вул. Личаківська, буд. 82, м. Львів, 79010, ) грошові кошти для виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості по суддівській винагороді в розмірі 551 188 (п`ятсот п`ятдесят одна тисяча сто вісімдесят вісім гривень) грн 55 к.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 року.

Суддя О.П. Хома