Справа № 520/5548/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 р. Справа № 520/5548/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року по справі № 520/5548/21 (головуючий 1 інстанції Супрун Ю.О., м. Харків) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17.02.2021 року по 24.03.2021 року з урахуванням посадового окладу в сумі 5220,00 грн., премії в розмірі 35% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років;

- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17.02.2021 року по 24.03.2021 року з урахуванням посадового окладу в сумі 5220,00 грн., премії в розмірі 35% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2021 рік в кількості 70 діб;

- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2021 рік в кількості 70 діб.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на час прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 №35 позивачу було встановлено посадовий оклад -5220,00 грн., премія в розмірі 35% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років. Листом військової частини від 10.03.2021 року за №137 позивачу фактично повідомлено, що грошове забезпечення позивача виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, незважаючи на те, що він 17.02.2021 року приступив до виконання обов`язків за посадою. Позивач не погоджуючись з вказаною бездіяльністю відповідача звернувся за захистом до суду та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно - повернуто позивачу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача, військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17.02.2021 року по 24.03.2021 року з урахуванням посадового окладу в сумі 5220,00 грн., премії в розмірі 35% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років.

Зобов`язано відповідача, військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошового забезпечення за період з 17.02.2021 року по 24.03.2021 року з урахуванням посадового окладу в сумі 5220,00 грн., премії в розмірі 35% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відповідно до пункту 3 розділу XXIX Порядку №260 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, щодо яких відповідно до Кримінального процесуального кодексу України застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту (цілодобово), призупиняється з дня взяття під варту або направлення під цілодобовий домашній арешт до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою. У разі якщо до військовослужбовців обрано інший запобіжний захід, що дозволяв йому виконувати службові обов`язки, визначені командиром військової частини, за період їх виконання з дня прибуття до військової частини і до дня отримання військовою частиною повідомлення суду про набрання вироком законної сили чи закриття кримінального провадження грошове забезпечення виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до листа військової прокуратури Харківської області від 09.02.2021 року №24-409 вих.21, 07.02.2021 року закінчилась дія ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.12.2020 року, якою продовжено строк відсторонення позивача від посади начальника відділення персоналу та стройового - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , в рамках кримінального провадження №0001181.

17.02.2021 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №35 позивач прийняв посаду начальника відділення персоналу та стройового - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків за посадою, а також позивачу було встановлено посадовий оклад -5220,00 грн., премія в розмірі 35% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років.

Листом військової частини від 10.03.2021 року за №137 позивачу повідомлено, що виплата грошового забезпечення позивача виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №66 від 24.03.2021 року, позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і вибув до нового місця служби - до військової частини НОМЕР_4 м. Одеси, крім того зазначено, що грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2021 року в кількості 70 діб відповідно до ст.16-2 Закону України "Про відпустки", ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також п.3 розділу ХХХІ наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" не отримав.

Позивач не погоджуючись з вказаною бездіяльністю відповідача звернувся за захистом до суду та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що припинення або обмеження у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Під час розгляду справи відповідачем на вимогу суду не надано жодного рішення щодо обмеження чи припинення виплати грошового забезпечення позивачу у повному обсязі на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17.02.2021 року по 24.03.2021 року з урахуванням посадового окладу в сумі 5220,00 грн., премії в розмірі 35% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років та зобов`язання відповідача військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17.02.2021 року по 24.03.2021 року з урахуванням посадового окладу в сумі 5220,00 грн., премії в розмірі 35% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у даній справі врегульовано Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон), постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі постанова №704), Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.07.2018 №260 (далі Порядок №260).

Відповідно до статті 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком №260.

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Згідно пункту 14 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Пунктом 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Розділом XXIX Порядку №260 встановлено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, усуненим або відстороненим від виконання службових обов`язків, відстороненим від виконання повноважень на посаді або відстороненим від посад, а також тим, яких взято під варту чи які перебувають під домашнім арештом, а також за час відбування покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах

Згідно пункту 1 вказаного розділу Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 розділу XXIX Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Кримінального процесуального кодексу України відсторонені від посад, виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з дня, наступного після відсторонення від посади, до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про відсторонення від посад військовослужбовцям за період, протягом якого вони не перебували на посадах внаслідок відсторонення від посад, грошове забезпечення, на отримання якого вони втратили право, не виплачується.

При цьому грошове забезпечення, яке втратили відсторонені від посади військовослужбовці внаслідок незаконних дій, відшкодовується їм у порядку, передбаченому Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до пункту 3 розділу XXIX Порядку №260 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, щодо яких відповідно до Кримінального процесуального кодексу України застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту (цілодобово), призупиняється з дня взяття під варту або направлення під цілодобовий домашній арешт до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі якщо до військовослужбовців обрано інший запобіжний захід, що дозволяв йому виконувати службові обов`язки, визначені командиром військової частини, за період їх виконання з дня прибуття до військової частини і до дня отримання військовою частиною повідомлення суду про набрання вироком законної сили чи закриття кримінального провадження грошове забезпечення виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Колегія суддів зазначає, що припинення або обмеження у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця здійснюється на підставі наказу командира військової частини.

Під час розгляду справи відповідачем не надано жодного рішення щодо обмеження чи припинення виплати грошового забезпечення позивачу у повному обсязі.

Однак судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №35 позивачу було встановлено посадовий оклад -5220,00 грн., премія в розмірі 35% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17.02.2021 року по 24.03.2021 року з урахуванням посадового окладу в сумі 5220,00 грн., премії в розмірі 35% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років та зобов`язання відповідача військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17.02.2021 року по 24.03.2021 року з урахуванням посадового окладу в сумі 5220,00 грн., премії в розмірі 35% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років підлягають задоволенню.

Також суд апеляційної інстанції не приймає до уваги наказ командира військової частини НОМЕР_1 №105 від 14.05.2021 року, долучений до апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому ч. 4 ст. 308 КАС України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №105 від 14.05.2021 року долучений відповідачем до апеляційної скарги в якості доказу не був поданий до суду першої інстанції та, відповідно, ним не досліджувався, а скаржником не доведено, що він подавав зазначений наказ до суду першої інстанції.

Таким чином, в порушення вимог ч. 4 ст. 308 КАС України відповідачем не доведено неможливості подання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №105 від 14.05.2021 року до суду першої інстанції, а тому зазначені докази не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не впливають на правомірність висновків суду.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року по справі № 520/5548/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко