Справа № 520/13986/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 р.Справа № 520/13986/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.,

представника позивача: Кожушного К.С.

представника позивача: Крайза О.І.

представника відповідача: Шамілової Л.Ш.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 30.09.21 року по справі № 520/13986/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" (далі за текстом також - позивач, ТОВ "Птахокомплекс "Нова") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі та текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС України в Харківській області № 7 від 07 липня 2021 року та № 7 від 07 липня 2021 року, винесені щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" (ідентифікаційний код: 34328899).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС України в Харківській області № 7 від 07 липня 2021 року та № 7 від 07 липня 2021 року, винесені щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" (ідентифікаційний код: 34328899).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" сплачений судовий збір в сумі 22700,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про неврахування судом першої інстанції неузгодженості у первинних документах (посилаючись на посвідчення про якість, видані 10 грудня 2020 року, в той час як поставка відбулася 01 та 02 грудня 2020 року), а також про те, що при здійсненні аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних та дослідженні ланцюга постачання вбачається постачання товару (олії соняшникової сирої нерафінованої) підприємствами в межах кола обізнаних учасників. Указує, що правова позиція позивача та надані на її підтвердження докази не спростовують встановлених перевіркою обставин, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2021 у справі № 808/3817/16.

За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх обставин справи. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, представники позивача наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі направлень від 24.05.2021 за № 6694, № 6695, виданих ГУ ДПС у Харківській області, головним Державним ревізор-інспектором Київського відділу перевірок платників управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області Олійник Баталією Юріївною та головним державним ревізор-інспектором Київського відділу перевірок платників управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області Удовік Валерією Сергіївною, відповідно до п.п. 20.1,4 п. 20.1 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1. 61.2 ст. 61, п.п. 62.1.3 п. 62,1 ст. 62, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1,1, п.п. 78,1.4. п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та у зв`язку з надходженням листа ДПС України від 17.02.2021 за № 4282/7/99-00-07-02-01-07 (вх. ГУ ДПС області від 17.02.2021 за № 935/8), яким доведений перелік суб`єктів реального сектору економіки, які сформували податковий кредит за рахунок оформлення ризикових операцій з придбання товарів/послуг (із переліку ризикових платників податків, визначених у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування оприлюднених у засобах масової інформації фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної впади, які призвели до значних втрат дохідної частини - Державного бюджету України, утвореної відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 квітня 2020 року, № 568-ІХ), прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 року за № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» та враховуючи Постанову Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», на підставі Наказу від 19.05.2021 за № 3616-П «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Птахокомплекс «Нова» ()» проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Птахокомплекс «Нова» (попередня назва - ТОВ «Птахокомплекс «Морозівка Агро», далі - ТОВ «ПК «Нова») () з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість щодо господарських взаємовідносин з контрагентом - постачальником ТОВ «Трініті Транс Компані» () за грудень 2020 року, а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг).

За результатами перевірки складено акт № 9598/20-40-07-27-06/34328899 від 04 червня 2021 року (надалі також - Акт перевірки), яким установлено порушення ТОВ «ПК «НОВА» вимог абз. «а» п. 198.1, абзаців першого і другого п. 198.3, п. 198.6 ст. 188, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, а також не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку по взаємовідносинах з контрагентом-постачальником ТОВ «Трініті Транс Компані» () за грудень 2020 року.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС в Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення № 7 від 07 липня 2021 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених товарів в Україні (код платежу 14060100) на 2 995 216,50 грн, з них 1 996 811,00 грн - за податковими та/або іншими зобов`язаннями, 998 405,50 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, та № 7 від 07 липня 2021 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 3089,00 грн.

Підставою для винесення вказаних податкових повідомлень рішень послугувало твердження перевіряючих про те, що:

- у контрагентів відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості для вчинення господарських операцій, кваліфікований персонал, необхідна кількість штатних працюючих осіб, основних фондів;

- наявна інформація щодо включення контрагентів до переліку ризикових, негативна податкова інформація;

- відсутність реального ланцюга постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей;

- ТОВ «ПК «НОВА» в грудні 2020 року проводилися операції з відображення у податковій звітності нереальних фінансово-господарських операцій з реалізації та придбання товарно-матеріальних цінностей у підприємств з ознаками фіктивності з метою незаконного формування штучного податкового кредиту з ПДВ;

- ТОВ «ПК «НОВА» ввело в обіг товар невідомого походження, здійснює діяльність, спрямовану на легалізацію товару з метою його подальшого продажу за кордон;

- первинні документи не відповідають фактичному руху активів та не можуть враховуватися в даних податкового обліку.

Скориставшись правом на оскарження рішень Головного управління ДПС у Харківській області у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування таких податкових повідомлень-рішень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, дійшов висновку, що господарські операції позивача з визначеними контрагентами мають реальний характер, здійснені позивачем із дотриманням норм чинного законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення № 7 та № 7 від 07 липня 2021 року є протиправними та підлягають скасуванню; посилання відповідача на податкову інформацію відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також на податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів контрагентів позивача, а отже, не є належним доказом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Відповідно до п. 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об`єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов`язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг відповідно до приписів п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, від`ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об`єктивна) категорія; різниця між зменшуваним (податкове зобов`язання) та від`ємником (податковим кредитом). Від`ємне (позитивне) значення є результатом математичної дії - "віднімання", і в силу дії об`єктивних законів не може бути змінено будь-чиєю волею.

Відповідно до п. 201.1 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. Водночас, платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року за № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Водночас, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.

Проте, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.04.2019 у справі № 826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі № 823/1389/16.

Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд апеляційної інстанції перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентами з урахуванням поданих сторонами доказів, щодо оцінки яких виник спір, протягом періоду, який перевірявся контролюючим органом.

Судовим розглядом установлено, що 15 листопада 2020 року між ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» (чинне найменування після зміни назви 01.04.2021 ТОВ «ПК «НОВА») (Покупець за договором) та ТОВ «ТРІНІТІ ТРАНС КОМПАНІ» () (Постачальник за договором) укладено договір поставки № 1511/20-ПМА.

На виконання умов договору ТОВ «ТРІНІТІ ТРАНС КОМПАНІ» поставлено ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» товар на загальну суму 11 999 400,00 грн, в тому числі ПДВ.

ТОВ «ПК «НОВА» в повному обсязі товар оплачено.

20 листопада 2020 року між ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» (Комітент за договором) та ТОВ «БЄЛАЗ» (ідентифікаційний код: 40280331) (Комітент за договором) укладено договір комісії № МА-Б/201120, за умовами якого Комісіонер зобов`язався вчинити правочини щодо продажу сільськогосподарської продукції Комітента на експорт.

ТОВ «БЄЛАЗ» здійснювало перевезення придбаного ТОВ «ПК «НОВА» у ТОВ «ТРІНІТІ ТРАНС КОМПАНІ» товару.

Товар, придбаний ТОВ «ПК «НОВА» у ТОВ «ТРІНІТІ ТРАНС КОМПАНІ», реалізовано ТОВ «БЄЛАЗ» на підставі договору комісії № МА-Б/201120 від 20.11.2020 на користь ISLE OF TRADE ONE LIMITED LIABILITY COMPANY за контрактом № В-І/613764МА від 01.12.2020.

На підтвердження умов виконання договорів позивачем до матеріалів справи надано такі первинні документи:

- копії видаткових накладних: № 123 від 01.12.2020, № 128 від 02.12.2020 року; від 01.12.2020 року № 4;

- копію квитанції № 1 від 24.12.2020 про прийняття податкової декларації № 4 від 01.12.2020;

- копію податкової накладної від 02.12.2020 за № 6;

- копію квитанції № 1 від 24.12.2020 про прийняття податкової декларації № 6 від 02.12.2020;

- копії платіжних доручень № 2488 від 09 лютого 2021 року, № 2487 від 09 лютого 2021 року, № 2486 від 09 лютого 2021 року, № 2485 від 09 лютого 2021 року, № 2484 від 09 лютого 2021 року, № 2483 від 09 лютого 2021 року, № 2482 від 09 лютого 2021 року, № 2481 від 09 лютого 2021 року, № 2480 від 09 лютого 2021 року, № 2479 від 09 лютого 2021 року, № 2478 від 09 лютого 2021 року, № 2467 від 08 лютого 2021 року, № 2466 від 08 лютого 2021 року, № 2198 від 20 січня 2021 року, № 1862 від 28 грудня 2020 року, № 1834 від 24 грудня 2020 року;

- копію Договору комісії № МА-Б/201120 від 20 листопада 2020 року;

- копія додаткової угоди від 01 грудня 2020 року до Договору комісії № МА-Б/201120 від 20 листопада 2020 року;

- копію Специфікації № 1 від 01.12.2021 до Договору комісії № МА-Б/201120 від 20 листопада 2020 року;

- копії Актів № 1-1 від 10.12.2020, № 1-2 від 10.12.2020, № 1-3 від 11.12.2020, № 1-4 від 12.12.2020, № 1-5 від 13.12.2020, № 1-6 від 14.12.2020, № 1-7 від 16.12.2020 до Договору комісії № МА-Б/201120 від 20.11.2020;

- копії товарно-транспортних накладних № 304-11 від 11.12.2020, № 304-240 від 10.12.2020, № 304-25 від 10.12.2020, № 304-10 від 11.12.2020, № 304-47 від 12.12.2020, № 304-14 від 12.12.2020, № 304-12 від 12.12.2020, № 304-50 від 12.12.2020, № 304-48 від 12.12.2020, № 304-6 від 13.12.2020, № 304-54 від 14.12.2020, № 304-94 від 16.12.2020, № 304-29 від 10.12.2020;

- копію посвідчення про якість № 10/12 від 10.12.2020, виданого ТОВ «Олійний Дім»;

- копію посвідчення про якість № 10/12-2 від 10.12.2020, виданого ТОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал»;

- копію Звіту комісіонера від 28 січня 2021 року до Договору комісії № МА-Б/201120 від 20 листопада 2020 року;

- копію акта № А-00000027 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.01.2021;

- копію акта № А-00000028 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.01.2021;

- копію акта № ОУ-0000155 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.01.2021;

- копію рахунку-фактури № СФ-0000155 від 18 січня 2021 року;

- копію акта надання послуг № 53 від 28 січня 2021 року;

- копію рахунку на оплату № 54 від 28 січня 2021 року;

- копію контракту № В-І/613764МА від 01.12.2020;

- копію рахунку-фактуру № 613764-2 від 25.01.2021;

- копії платіжних доручень № 346044 від 03 червня 2021 року, № 345965 від 28 травня 2021 року, № 2793 від 01 березня 2021 року, № 2741 від 23 лютого 2021 року

- копії митних декларацій щодо товару.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зазначені господарські операції є реальними і відсутні будь-які законні підстави для висновку, що ТОВ «ТРІНІТІ ТРАНС КОМПАНІ» у вказаних відносинах здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди для ТОВ "Птахокомплекс "Нова" з метою штучного формування податкового кредиту.

Як убачається із наданих позивачем первинних документів, досліджених відповідачем під час перевірки, товар, який був придбаний ТОВ "Птахокомплекс "Нова" у ТОВ «ТРІНІТІ ТРАНС КОМПАНІ», у подальшому реалізовано шляхом експортних операцій, що виключає переміщення неіснуючого товару через митний кордон України.

Висновки податкового органу про порушення податкового законодавства ґрунтуються лише на припущеннях та спростовуються наявними та наданими до перевірки первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які, в свою чергу, свідчать про реальне здійснення спірних господарських операцій.

Факт реальності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України. Первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону № 996-XIV, ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а тому є належними та допустимими доказами.

Колегія суддів зазначає, що рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ "Птахокомплекс "Нова" є свідченням того, що господарські операції призвели до реальних змін майнового стану платника податків і, відповідно, свідчить про реальність (фактичність) таких операцій.

Долучені позивачем до матеріалів справи копії належним чином оформлених документів містять дані про зміст господарських операцій і їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не надано достатніх доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а також помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних убачається, що відбувався фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

Така позиція з цього приводу викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 804/7470/16.

Щодо посилання відповідача на наявність неузгодженості у первинних документах, з огляду на те, що посвідчення про якість, видані 10 грудня 2020 року, в той час як поставка товару згідно з видатковими накладними відбулася 01 та 02 грудня 2020 року, колегія суддів зазначає таке.

Так, 01 грудня 2020 року між ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» (нинішня назва підприємства - ТОВ «ПК «НОВА») та TOB «ТРІНІТІ ТРАНС КОМПАНІ» укладено додаток № 1 до договору поставки № 15П/20-ПМА від 15 листопада 2020 року, за якою досягнуто домовленості про поставку олії соняшникової у кількості 350 тон.

Також, 20 листопада 2020 року між ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» та ТОВ «БЄЛАЗ» укладено договір комісії № МА-Б/20П20, за умовами якого комісіонер (ТОВ «БЄЛАЗ») зобов`язалося здійснити продаж сільськогосподарської продукції комітента (ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО»).

01 грудня 2020 року до договору комісії укладено специфікацію, за умовами якої комітент зобов`язався передати комісіонеру олію соняшникову нерафіновану у кількості 350 тон.

01 та 02 грудня 2020 року ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» та TOB «ТРІНІТІ ТРАНС КОМПАНІ» підписано видаткові накладні відповідно № 123 та № 128, якими посвідчено перехід права власності від постачальника до покупця на олію соняшникову сиру нерафіновану у загальній кількості 350 тон.

В період з 10 по 16 грудня 2020 року ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» передав ТОВ «БЄЛАЗ» товар (олію) в повному обсязі за відповідними актами прийому-передачі товару на комісію.

Починаючи з 10 грудня 2020 року ТОВ «БЄЛАЗ», як комісіонер, здійснював поставку товару на термінал для подальшого експорту, що підтверджується товарно-транспортними накладними. Перша поставка була здійснена на підставі ТТН № 304-240 від 10 грудня 2020 року і саме в цей в день першої поставки (вивезення) товару на експорт і були складені посвідчення про якість.

Колегія суддів зазначає, що Верховним Судом у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 420/1109/20 сформовано правовий висновок щодо того, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Судовим розглядом таких обставин не встановлено.

Окрім того, посвідчення про якість товару не є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на підставі якого, зокрема, посвідчується право платника податків на отримання податкового кредиту. Ненадання посвідчення про якість товару не може свідчити про нереальність господарської операції.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію відносно контрагента позивача (ТОВ «ТРІНІТІ ТРАНС КОМПАНІ»), як підтвердження неможливості здійснення господарських операцій між позивачем та таким контрагентом, є безпідставними, оскільки така інформація, призначена для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу, носить виключно інформативний характер і не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 18.12.2019 у справі №825/3891/14 та від 22.11.2019 у справі №817/2887/14.

Наявна в інформаційно-аналітичних базах інформація відносно контрагента суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Вказана позиція суду першої інстанції узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 808/3412/16, від 21.10.2019 у справі № 814/1564/18, від 20.08.2020 у справі № 804/5374/17, від 20.05.2021 у справі № 200/9208/19-а.

Процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальниками товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, зокрема, в постановах від 18.05.2018 у справі № П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі № 802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі № 2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі № 826/9039/16, від 10.09.2018 у справі № 826/8016/13-а, від 10.09.2018 у справі № 826/25442/15, від 11.09.2018 у справі № 810/2677/17, від 18.11.2019 у справі № 808/3356/17, від 17.09.2019 у справі № 500/2733/18.

Отже, з огляду на обставини справи, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що згідно з чинним законодавством позивач, як платник податку, не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками чи покупцями товару (робіт, послуг) у ланцюгу вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків від можливої неправомірної діяльності контрагента.

Згідно із підпунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

Водночас, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Окрім того, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Доказів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними, контролюючим органом всупереч вимог КАС України надано не було.

Не подано ГУ ДПС у Харківській області і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «Птахокомплекс «Нова» як платника податку на додану вартість, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «Птахокомплекс «Нова» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних господарських операції ТОВ «Птахокомплекс «Нова» та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Потреба в укладенні згаданих правочинів обумовлена необхідністю здійснювати господарську діяльність з урахуванням видів діяльності ТОВ «Птахокомплекс «Нова», перелік яких наведено в акті перевірки /а.с. 29/.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що посилання податкового органу на відомості інформаційних баз даних як джерела інформації є необґрунтованими, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже, не є належним доказом в розумінні КАС України.

Отже, враховуючи зазначене вище та те, що в межах розгляду даної адміністративної справи судовим розглядом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необґрунтованість висновків акта № 9598/20-40-07-27-06/34328899 від 04 червня 2021 року про порушення позивачем норм податкового законодавства та, як наслідок, про наявність правових підстав для скасування податкових повідомлень-рішень № 7 та № 7 від 07 липня 2021 року.

Відсутність підстав збільшення грошових зобов`язань з податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням № 7 від 07 липня 2021 року унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій, зазначених у такому повідомленні-рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень належним чином під час судового розгляду не довів, у зв`язку з чим позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються неведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, оскільки зміст апеляційної скарги, яка частково дублює відзив на позовну заяву, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а також не зазначено, в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Суд першої інстанції надав оцінку всім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до всіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Щодо посилання відповідача на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 804/588/17, від 21.01.2020 у справі № 826/2325/14, від 08.07.2021 у справі № 808/3817/16, колегія суддів зауважує, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції у цій справі та їм не суперечать.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 по справі № 520/13986/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 20.12.2021 року