Справа № 640/24867/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Київ № 640/24867/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «Дубекспо»

до Головного управління ДПС у м. Києві

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення пені за прострочення бюджетного відшкодування, інфляційних

втрат і боргових за користування коштами,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне підприємство «Дубекспо» (далі також - позивач, ПП «Дубекспо») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому позивач просив суд: 1) стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Дубекспо» суму пені щодо протермінування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 56 935,80 грн.; 2) стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Дубекспо» суму інфляційних втрат у розмірі 3 871,38 грн.; 3) стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Дубекспо» суму боргових за користування коштами у розмірі 6 469,97 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що після набрання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №826/7041/16 законної сили орган ДПС не здійснив відповідних дій з метою перерахування на розрахунковий рахунок ПП «Дубекспо» коштів у вигляді сум податку на додану вартість, заявлених платником до бюджетного відшкодування за звітні періоди вересень, жовтень і листопад 2015 року. Керуючись нормами п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України ПП «Дубекспо» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовами про стягнення з Державного бюджету України сум пені за прострочення термінів відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість за періоди починаючи з 07.12.2016 по 30.09.2020 (в т.ч. із цим позовом про стягнення пені за період з 01.08.2020 по 30.09.2020), та у більшості випадків суд виніс позитивні для підприємства судові рішення. З огляду на те, що станом на 30.09.2020 наявна прострочена бюджетна заборгованість з податку на додану вартість усього у розмірі 1 290 460 грн., то позивач вважає, що розмір пені, яка підлягає стягнення з держави на користь ПП «Дубекспо» за порушення строків повернення бюджетного відшкодування складає 56 935,80 грн. Крім того, позивач зазначив, що у випадку несвоєчасного відшкодування (неповернення) державою сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість між державою, в особі ГУ ДПС у м. Києві (як боржником), і платником податку (як кредитором) виникають фінансові правовідносини, у яких допускається застосування наслідків порушення боржником виконання перед кредитором свого грошового зобов`язання, передбачених нормами ст. 625 Цивільного кодексу України. Позивач вважає, що порушення державою термінів виконання грошового зобов`язання з відшкодування податку на додану вартість за місяці вересень, жовтень і листопад 2015 року, призвело до виникнення у позивача права на застосування наслідків до такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% боргових за користування коштами платника за весь час прострочення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі №640/24867/20 за вказаним позовом, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, та визначено порядок розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника Головного управління ДПС у м. Києві через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог повністю. Свої заперечення відповідач обґрунтував тим, що нормами п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України визначені наступні умови для нарахування пені у зв`язку із прострочення відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість: наявність бюджетної заборгованості на момент виникнення пені, період дії пені, а також включаючи день погашення такої заборгованості. У даному випадку на момент розгляду справи №640/24867/20 сума бюджетної заборгованості з податку на додану вартість із державного бюджету на рахунок позивача не відшкодована, та у зв`язку з цим в інтегрованій картці платника (позивача) в автоматичному режимі розрахунок пені на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість (1 290 460 грн.) не проводився. Водночас відповідач не погоджується із правильністю розрахованої позивачем самостійно суми пені, та вказує на протиправність заявлених позивачем вимог щодо стягнення з Державного бюджету України інфляційних втрат та 3% боргових.

Представником третьої особи до канцелярії суду були подані письмові пояснення по суті позовних вимог (поіменовані як «доповнення до пояснень до позову»), у тексті яких Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві просило суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення проти позову Головне управління мотивувало тим, що підставою звернення позивача до Окружного адміністративного суду міста Києва із цим позовом стало невиконання ГУ ДПС у м. Києві постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №826/7041/16, якою позовні вимоги ПП «Дубекспо» були задоволенні повністю. На думку третьої особи ПП «Дубекспо» зловживає своїми процесуальними правами, оскільки не звертає до примусового виконання рішення суду у справі №826/7041/16, а натомість звертається до суду із позовами про стягнення сум пені, інфляційних втрат та боргових за періоди протермінування відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість. Окрім того, ПП «Дубекспо» у зв`язку з невиконанням рішення суду у справі №826/7041/16 звернулося до адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві та Головного управління казначейства з вимогою стягнути кошти у сумі 1 290 460 грн. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №826/7511/18 позовні вимоги підприємства були задоволенні повністю та стягнуто з Державного бюджету України кошти у сумі 1 290 460 грн. Однак станом на день подання органом Казначейство цих письмових пояснень у справі №640/24867/20 до суду ПП «Дубекспо» не подавало виконавчого листа у справі №826/7511/18 до органів Казначейства з метою виконання рішення суду по вказаній судовій справі. Крім того, представник третьої особи висловив свою позицію про те, що застосування визначеної у п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України відповідальності за протермінування відшкодування податку на додану вартість у вигляді стягнення пені, виключає одночасне застосування інших норм матеріального права щодо відповідальності за порушення норм договірних чи господарських зобов`язань.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.12.2021 здійснено заміну відповідача у справі - Головного управління ДПС у м. Києві () - на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Розглянувши подані представниками учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У травні 2015 року Приватне підприємство «Дубекспо» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, за участі третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в кому просило суд: 1) визнати протиправною бездіяльності органу ДФС стосовно неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновків із зазначенням сум бюджетного відшкодування з ПДВ згідно податкових декларацій з податку на додану вартість за звітні періоди вересень 2015 року у розмірі 592 226 грн., жовтень 2015 року у розмірі 98 800 грн. та за листопад 2015 року у розмірі 599 434 грн.; 2) зобов`язати орган ДФС подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновків із зазначенням сум бюджетного відшкодування з ПДВ згідно податкових декларацій за вересень 2015 року у розмірі 592 226 грн., жовтень 2015 року у розмірі 98 800 грн., листопад 2015 року у розмірі 599 434 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2016 у справі №826/7041/16 за вказаним позовом було відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №826/7041/16 апеляційну скаргу ПП «Дубекспо» на зазначене рішення суду першої інстанції від 05.09.2016 задоволено. А саме судом апеляційної інстанції скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2016 та ухвалено нову постанову, про задоволення позову у спосіб:

- визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві стосовно неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновків із зазначенням суми згідно декларацій із податком на додану вартість: за вересень 2015 року у розмірі 592 226 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Приватного підприємства «Дубекспо» (); за жовтень 2015 року у розмірі 98 800 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Приватного підприємства «Дубекспо» (); за листопад 2015 року у розмірі 599 434 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Приватного підприємства «Дубекспо» ();

- зобов`язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновків із зазначенням суми згідно декларацій із податком на додану вартість: за вересень 2015 року у розмірі 592 226 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Приватного підприємства «Дубекспо» (); за жовтень 2015 року у розмірі 98 800 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Приватного підприємства «Дубекспо» (); за листопад 2015 року у розмірі 599 434 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Приватного підприємства «Дубекспо» ().

Зокрема, за результатами розгляду справи №826/7041/16 по суті Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що ПП «Дубекспо» має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в автоматичному режимі по податковим деклараціям з ПДВ за вересень 2015 року, жовтень 2015 року та листопад 2015 року.

В подальшому Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулася до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 826/7041/16.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві. Водночас у задоволенні заяви (клопотання) Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 р. у справі № 826/7041/16 Касаційним судом було відмовлено.

05.01.2018 Верховний Суд прийняв до свого провадження зазначену касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, та наразі розгляд такої касаційної скарги триває.

У контексті з наведеним суд враховує те, що відповідно до ч. 11 ст. 183 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017), судові рішення в адміністративних справах, передбачених цією статтею, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі їх оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з положеннями ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду цієї справи судом) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Отже, постанова Київського апеляційного адміністративного суду, якою встановлено право ПП «Дубекспо» на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в автоматичному режимі по податковим деклараціям з ПДВ за вересень 2015 року у розмірі 592 226 грн., жовтень 2015 року у розмірі 98 800 грн. та за листопад 2015 року у розмірі 599 434 грн., набрала законної сили 24.11.2016. Відомості про аналогічну дату набрання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 законної сили також містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Як стверджує позивач у тексті свого позову станом на 30.09.2020 контролюючий орган не вчинив необхідних дій з метою повернення ПП «Дубекспо» зазначених сум ПДВ з державного бюджету, та відповідно сума коштів у розмірі 1 290 460 грн. не була перерахована на розрахунковий рахунок підприємства.

З огляду на це ПП «Дубекспо» подало до Окружного адміністративного суду міста Києва ряд позовних заяв до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві з вимогами стягнути з Державного бюджету України на користь ПП «Дубекспо» сум пені щодо протермінування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за періоди з 07.12.2016 по 28.02.2018, з 02.03.2018 по 12.07.2018, з 13.07.2018 по 30.09.2018, з 01.10.2018 по 31.10.2018, з 01.11.2018 по 30.11.2018, з 01.12.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 28.01.2019, з 29.01.2019 по 31.03.2019, з 01.04.2019 по 31.08.2019, з 01.09.2019 по 31.10.2019, з 01.11.2019 по 30.11.2019, з 01.12.2019 по 29.02.2020. За результатами розгляду по суті деяких із перелічених позовних заяв підприємства Окружним адміністративним судом міста Києва були ухвалені наступні судові рішення:

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2018 №826/18845/16 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства суму пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за період з 07.12.2016 по 28.02.2018 у розмірі 546 384, 82 грн. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду від 02.08.2018 набрало законної сили з 22.10.2018;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2018 №826/11992/18 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства суму пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 02.03.2018 по 12.07.2018 у розмірі 95 189,70 грн. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду від 19.11.2018 набрало законної сили з 13.03.2019;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2019 №826/11826/18 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства суму пені щодо протермінування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період з 13.07.2018 по 30.09.2018 у розмірі 58 399,05 грн. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду від 28.02.2019 набрало законної сили з 20.05.2019;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2020 №826/16497/18 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства суму пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.10.2018 по 31.10.2018 у розмірі 22 910,08 грн. Виходячи зі змісту норми ч. 2 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України вказане рішення суду від 07.02.2020 набрало законної сили з 06.10.2020;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2020 №640/19198/18 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства суму пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.11.2018 по 30.11.2018 у розмірі 22 146,41 грн. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду від 07.02.2020 набрало законної сили з 17.09.2020;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2020 №640/22051/18 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства суму пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 у розмірі 22 910,08 грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020 у справі №640/22051/18 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2020 змінено в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови та абзац 2 резолютивної частини рішення суду викладено у наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Дубекспо» (юридична адреса: 01004, м. Київ, вул. Горького, 5б, місцезнаходження: 03164, м. Київ, вул. Г. Наумова, 33, кв.2, ідентифікаційний код 36203336) пеню в розмірі 22 906,61 (двадцять дві тисячі дев`ятсот шість) гривень 61 коп.». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2020 було залишено без змін. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду від 07.02.2020 та постанова суду апеляційної інстанції набрали законної сили з 06.10.2020;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 №640/312/19 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.01.2019 по 28.01.2019 у розмірі 20 619,08 грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 у справі №640/312/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 змінено в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови та абзац 3 резолютивної частини рішення суду викладено у наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Дубекспо» (юридична адреса: 01004, м. Київ, вул. Горького, 5б, місцезнаходження: 03164, м. Київ, вул. Г. Наумова, 33, кв. 2, ідентифікаційний код 36203336) пеню в розмірі 20615,96 грн. (двадцять тисяч шістсот п`ятнадцять гривень 96 коп.).». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 було залишено без змін. Виходячи зі змісту норм ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України вказане рішення суду від 20.02.2020 та постанова суду апеляційної інстанції від 15.09.2020 набрали законної сили з 15.09.2020;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2021 №640/15293/19 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.04.2019 по 31.08.2019 у розмірі 112 454,50 грн. За даними автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого діловодства суду» вказане рішення суду від 16.06.2021 набрало законної 02.08.2021;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2020 №640/20609/19 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.09.2019 по 31.10.2019 у розмірі 4 2491,91 грн. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду від 04.12.2020 набрало законної сили з 26.03.2021;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2020 №640/12803/19 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.11.2019 по 30.11.2019 у розмірі 19 728,13 грн. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду від 02.11.2020 набрало законної сили з 14.01.2021;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2021 №640/5165/20 задоволено позовні вимоги ПП «Дубекспо», вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.12.2019 по 29.02.2020 у розмірі 49 863,95 грн. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду від 31.05.2021 набрало законної сили з 07.10.2021.

Окрім того, суд встановив, що в травні 2018 року ПП «Дубекспо» подало до Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву з вимогами до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, а саме про стягнення із Державного бюджету України на користь ПП «Дубекспо» грошових коштів у розмірі 1 290 460 грн., у зв`язку із невиконанням судового рішення по справі №826/7041/16.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №826/7511/18 вказаний позов Підприємства було задоволено, вирішено стягнути із Державного бюджету України на користь ПП «Дубекспо» грошові кошти у розмірі 1 290 460 грн. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень дане рішення суду від 29.11.2018 набрало законної сили з 08.04.2019.

В ході розгляду даної суми жоден із учасників справи не подав до суду документальні докази звернення рішень Окружного адміністративного суду міста Києва у справах №826/7041/16 і №826/7511/18 до примусового виконання.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції, чинній до 01.01.2017), бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній до 01.01.2017) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. У такій заяві платник податку зазначає про його відповідність або невідповідність критеріям, визначеним п. 200.19 цієї статті.

Підпунктом 200.7.1 п. 200.7 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній до 01.01.2017) передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову та митну політику, формує та веде: а) Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають критеріям, визначеним п. 200.19 цієї статті; б) Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті. До таких реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування вносяться такі дані: назва платника податку та його індивідуальний податковий номер; дата подання заяви на бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку, поданої у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (за умови їх подання); сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, зазначена у кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (за умови їх подання); дата узгодження контролюючим органом суми бюджетного відшкодування за кожною заявою; дата висновку, направленого до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню; дата та номер податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням (у разі подання) уточнюючого розрахунку, неузгоджена контролюючим органом; дата початку оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, що оскаржується; дата закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, узгоджена за результатами оскарження; дата та сума повернення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку. Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до відповідного Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Порядок ведення та форма реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Приписами пп. 200.7.2, 200.7.3 п. 200.7 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній до 01.01.2017) встановлено, що повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до кожного відповідного Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову та митну політику, щоденно публікує на своєму офіційному веб-сайті реєстри заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначені у пп. 200.7.1 п. 200.7 цієї статті, із зазначенням даних, вказаних у цьому пункті. Зазначені дані не належать до інформації з обмеженим доступом.

Пунктом 200.8 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній до 01.01.2017) передбачено, що до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Згідно з п. 200.10 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній до 01.01.2017) протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування у разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених п. 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу. Сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, у разі якщо камеральна перевірка проведена не була або за результатами проведення перевірки податкове повідомлення-рішення не було надіслано платнику податку у строк, визначений цим Кодексом.

Пунктом 200.12 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній до 01.01.2017) встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки: або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України. У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу. У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який протягом п`яти робочих днів з дня отримання такої заяви повинен її задовольнити.

Відповідно до п. 200.13 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній до 01.01.2017) на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Положеннями п. 200.17 ст. 200 КП України (у редакції, чинній до 01.01.2017) встановлено, що джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи бюджету, до якого сплачується податок. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Згідно з п. 200.23 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній до 01.01.2017) суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 01.01.2017, був змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування.

В той же час, оскільки подання декларації позивачем за вересень, жовтень, листопад 2015 року відбулося до набрання Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII чинності, застосуванню підлягають норми, що регулюють спірні правовідносини, які діяли до набрання змін цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №26 був затверджений Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, який згідно з п. 3 цієї постанови набирає чинності з 01.04.2017. При цьому, п. 2 постанови установлено, що до набрання чинності п.п. 1 і 3 цієї постанови бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість за заявами, включеними до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, сформованого згідно з п. 52 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, здійснюється у порядку, що діяв до 1 січня 2017 року.

Пунктом 2 Порядку ведення реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2016 №68 (який діяв до 01.01.2017), було передбачено, що реєстри формуються ДФС за даними: прийнятих територіальними органами ДФС податкових декларацій з податку на додану вартість (далі - податкові декларації) або уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість (далі - уточнюючі розрахунки), передбачених абз. 4 п. 50.1 ст. 50 Кодексу, та заяв, поданих у складі податкових декларацій або уточнюючих розрахунків; податкової інформації, зібраної та отриманої органами доходів і зборів, відповідно до глави 7 Кодексу.

Згідно з положеннями п.п. 4 - 6 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №26 (який набрав чинності з 01.04.2017), орган ДФС вносить до Реєстру такі дані, зокрема, суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету. Заяви автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру. Інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

У зв`язку з набранням чинності Порядком №26, з 01.04.2017 втратив чинність Порядок ведення реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2016 №68, який передбачав, що реєстри формуються ДФС за даними: прийнятих територіальними органами ДФС податкових декларацій з податку на додану вартість (далі - податкові декларації) або уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість (далі - уточнюючі розрахунки), передбачених абз. 4 п. 50.1 ст. 50 Кодексу, та заяв, поданих у складі податкових декларацій або уточнюючих розрахунків; податкової інформації, зібраної та отриманої органами доходів і зборів, відповідно до глави 7 Кодексу.

Пунктом 10 Порядку №68 було передбачено, що друга частина реєстрів містить інформацію, зокрема, про: зазначену у заяві суму податку, заявлену до бюджетного відшкодування на рахунок платника податку в банку; дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення; неузгоджену суму податку, заявлену до бюджетного відшкодування, що оскаржується; дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення; суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, узгоджену за результатами оскарження.

Таким чином, Реєстри заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, які діяли як до 01.04.2017, так і після цієї дати, передбачають його інформаційне наповнення саме контролюючими органами, зокрема, внесення інформації про узгоджену за результатом судового оскарження суму бюджетного відшкодування, яка підлягає перерахуванню платнику податків.

У разі внесення заяви про бюджетне відшкодування до Реєстру відповідно до Порядку №68, який діяв до 01.04.2017, така інформація мала бути включена у сформований до 10.01.2017 єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та у Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016, за якими станом на 01.01.2017 суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Бюджетне відшкодування за такими заявами до 01.04.2017 мало здійснюватися у раніше визначеному порядку, тобто зі складанням контролюючим органом відповідного висновку та його наданням територіальному органу Державної казначейської служби України.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, до 01.04.2017 контролюючий орган мав скласти та подати до територіального органу Державної казначейської служби висновок із зазначенням суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, а з 01.04.2017 передумовою для отримання платником податків належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість інформації про її узгодження.

З текстів наявних у матеріалах справи позовної заяви та відзиву на позов вбачається, що станом на 30.09.2020 сума бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ на користь позивача за періоди вересень, жовтень і листопад 2015 року залишається не відшкодованою.

Докази того, що ГУ ДФС у м. Києві та/або ГУ ДПС у м. Києві у період до 30.09.2020 вчинили необхідні дії з метою повернення платнику (ПП «Дубекспо») бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, що виникла по деклараціях за звітні періоди вересень, жовтень і листопад 2015 року (як то: подання до органу Казначейства висновку із зазначенням суми ПДВ (1 290 264,42 грн.), що підлягає відшкодуванню ПП «Дубекспо» з бюджету по податковим деклараціям за вказані звітні періоди, або відображення органом ДФС/органом ДПС в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість інформації про узгодження такому платнику суми бюджетного відшкодування ПДВ) відповідач до суду також не подав.

Як наслідок, у зв`язку із наведеним ПП «Дубекспо» просить стягнути пеню щодо протермінування бюджетного відшкодування з ПДВ з період з 01.08.2020 по 30.09.2020 у розмірі 56 935,80 грн. Згідно тексту позовної заяви зазначений розмір суми пені був розрахований позивачем самостійно виходячи із загальної суми простроченої бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ 1 290 460 грн.

Надаючи правову оцінку правомірності та обгрунтованості вимог позивача в частині стягнення з Державного бюджету України пені у сумі 56 935,80 грн., суд виходив з наступного.

Дослідивши наявні у справі матеріали та ознайомившись зі змістом перелічених вище судових рішень у справах за позовами ТОВ «Дубекспо» про стягнення пені, суд встановив інший розмір бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, ніж той, який зазначений позивачем у розрахунку заявленої до стягнення у межах цього позову суми пені.

Так, у текстах постанов Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 у справі №826/11992/18 та від 06.10.2020 у справі №640/22051/18 зафіксовано, що в ході перегляду в порядку апеляційного оскарження рішень судів першої інстанції у цих адміністративних справах Суд апеляційної інстанції встановив наступне:

ПП «ДУБЕКСПО» було заявлено до відшкодування ПДВ за вересень 2015 року (згідно декларації № від 20.10.20154) в сумі 600 002,00 грн., яка була зменшена на суму заборгованості 7 936,58 грн., яка обліковувалася за ПП «Дубекспо» станом на 20.10.2015 як заборгованість, що виникла: у зв`язку з непогашенням залишку несплаченої пені в сумі 7 766,58 грн. та грошового зобов`язання (штрафу) у сумі 170 грн., нарахованого ПП «Дубекспо» до сплати згідно податкового повідомлення-рішення №2 з граничним терміном сплати до 04.11.2017. Тобто, сума заборгованості бюджету за порушення строків відшкодування ПДВ за вересень 2015 року (згідно декларація № від 20.10.2015) складає 592 065,42 грн.

Також Шостим апеляційним адміністративним судом під час розгляду справ №826/11992/18 і №640/22051/18 було встановлено, що розмір заборгованості бюджету перед ПП «Дубекспо» з відшкодування ПДВ за жовтень 2015 року згідно декларації реєстр. № від 20.11.2015 в дійсності становить 98 765 грн., а за листопад 2015 року - 599 434,00 грн.

Таким чином, документально підтверджена сума заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ становить 1 290 264,42 грн. (тобто, 592 065,42 + 98 765,00 грн. + 599 434,00 грн.).

Згідно з ч.4 і 5 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд встановив, що ПП «Дубекспо» постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справах №826/11992/18 і №640/22051/18, що набрали законної сили з моменту їх підписання, до Верховного Суду не оскаржувало (в т.ч. з мотиву невірного встановлення судом апеляційної інстанції обставин). А тому суд при розгляді справи №640/24867/20 дійшов висновку про наявність підстав вважати доведеним та такими, що не потребує доказування, розмір заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ у межах суми 1 290 264,42 грн.

Суми податку, не відшкодовані або несвоєчасно відшкодовані платникам, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, а отже пеня, яка нараховується на такі суми підлягає стягненню саме з Державного бюджету України.

Водночас, відповідно до п. 200.23 ст. 200 ПК України, суми податку не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Враховуючи те, що позивачу не були відшкодовані відповідні суми бюджетного відшкодування, у встановлені законом строки, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому п. 200.23 ст. 200 ПК України.

При цьому, неподання податковим органом після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

При обчисленні пені має враховуватися облікова ставка Національного банку України, встановлена на момент виникнення пені, протягом строку дії такої пені, включаючи день погашення. Облікова ставка фіксується на момент виникнення пені та у разі зміни ставки протягом строку нарахування, такі зміни при обчисленні не враховується.

Розмір пені в порядку п. 200.23 ст. 200 ПК України розраховується за таким алгоритмом:

У= (СхК днів:100% хUНБУх1,2)/R, де:

У- сума пені (завжди округлюється до другого знаку після коми);

С - заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість;

К днів - кількість днів затримки відшкодування податку на додану вартість;

U НБУ - облікова ставка Національного банку України, встановлена на момент виникнення пені, протягом строку її дії включаючи день погашення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість (його частини);

1,2 - коефіцієнт, що дозволяє розрахувати 120 % річних U НБУ;

R - кількість днів в календарному році.

Відповідно до даних з офіційного сайту Національного банку України (доступ до якого надано за посиланням: https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish) у періоди з 24.07.2020 по 03.09.2020 та з 04.09.2020 по 22.10.2020 облікова ставка Національного банку України була встановлена на рівні 6% річних.

Виходячи з того, що періодом порушення строків відшкодування позивачу ПДВ є період 01.08.2020 по 30.09.2020, а розмір бюджетної заборгованості становить 1 290 264,42 грн., то розмір пені, що стягується за вказаний період має розраховуватися наступним чином: 1 290 264,42 грн. х (6% х 120%) х 61 день/365 днів = 15 525,59 грн., де:

- сума заборгованості - 1 290 264,42 грн.;

- період заборгованості з 01.08.2020 по 30.09.2020 (кількість днів затримки відшкодування податку на додану вартість) - 61 день;

- облікова ставка Національного банку України, встановлена на момент виникнення пені, протягом строку її дії включаючи день погашення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість (його частини) - 6%;

- розмір пені - 120%.

При цьому, суд встановив, що наведений позивачем у тексті позову розрахунок пені містить окремі неточності, а саме: щодо розміру заборгованості (зазначено 1 290 460,00 грн. замість 1 290 264,42 грн.) та розміру облікової ставки НБУ (зазначено « 22%» замість « 6%), - внаслідок чого такий розрахунок позивача заявленої до стягнення суми пені (56 935,80 грн.) судом відхиляється як помилковий.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що сума пені, яка підлягає відшкодуванню ПП «Дубекспо» з Державного бюджету за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.08.2020 по 30.09.2020 становить 15 525,59 грн.

У взаємозв`язку із наведеним варто зазначити, що у своїй постанові від 12.02.2019 №826/7380/15 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання щодо належного способу захисту права платника ПДВ на отримання сум бюджетного відшкодування з ПДВ, зазначила, що, враховуючи відсутність механізму реального відшкодування платнику ПДВ узгодженої суми бюджетного відшкодування цього податку, такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податку до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податку. Ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права платника податку, є стягнення з Державного бюджету України через відповідний контролюючий орган на користь платника податку заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Таким чином, суд вважає правомірною заявлену позивачем вимогу про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.08.2020 по 30.09.2020 в частині суми 15 525,59 грн., а відповідно про наявність підстав для задоволення такої вимоги у зазначеній частині.

Надаючи правову оцінку нормативної обгрунтованості заявлених позивачем вимог про стягнення з Державного бюджету України на свою користь інфляційних втрат (у розмірі 3 871,38 грн.) та 3% боргових (у розмірі 6 469,97 грн.), нарахованих на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ (1 290 460 грн.) на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновків про наступне.

Податковий кодекс України є спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування, які є публічно-правовими.

На момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, податкове законодавство (ПК України) містить норму щодо нарахування пені на рівні 120 відсотків від облікової ставки НБУ на суму бюджетної заборгованості з ПДВ, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ст. 1212 ЦК України встановлено загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Частиною другою ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На необхідності розмежовувати юридичну відповідальність держави та державних органів орієнтує рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 у справі №12-рп/2001, за змістом якого державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. У разі їх недостатності відповідальність за її зобов`язаннями несе власник відповідного майна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України вбачається, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі № 6-38цс11).

Згідно матеріалів справи позивач просить стягнути з Державного бюджету України інфляційні втрати та 3% боргових, нарахованих на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд вважає, що цивільні права на обов`язки у даному випадку між позивачем та відповідачем (як суб`єктом владних повноважень) не виникли. Кошти, які Підприємству не були своєчасно відшкодовані є бюджетними коштами до їх отримання позивачем, не є коштами державних органів (ГУ ДФС у м. Києві, ГУ ДПС у м. Києві) та позивач у даних правовідносинах не набуває статусу кредитора.

Отже, у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку ЦК України як зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 ЦК України.

Суд дійшов висновку, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносинв, оскільки Податковим кодексом України передбачено виключно нарахування пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість (п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України), тому безпідставним є стягнення з Державного бюджету України також інфляційних нарахувань та 3% боргових за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість.

У даному випадку оскільки правовідносини виникли між сторонами щодо несвоєчасного відшкодування податку на додану вартість є публічно-правовими, то цивільне законодавство не підлягає застосуванню до означених правовідносин.

Тобто, стаття 625 Цивільного кодексу України, якою передбачена цивільна відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час такого прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не може застосовується до розглядуваних спірних правовідносин. Оскільки, несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість, не є цивільним зобов`язанням в розумінні ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ПП «Дубекспо» інфляційних втрат та 3% боргових, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ у сумі 1 290 264,42 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо необхідності відшкодування судових витрат за результатом розгляду цієї справи по суті суд виходи з наступного.

За змістом норм ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (в т.ч. витрат на професійну правничу допомогу).

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 зазначеного Кодексу).

Враховуючи зміст наведених процесуальних норм, обсяг заявлених та фактично задоволених судом позовних вимог, а також суму сплачену позивачем при зверненні із цим позовом до суду (2 102 грн.), суд дійшов висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат у сумі 485,14 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Щодо клопотання про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) та суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що 12.10.2020 між ПП «Дубекспо» та адвокатом Гошко Віктором Івановичем був укладений договір про надання правової (адвокатської) допомоги №12.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано: акт № 1 від 12.10.2020 виконаних робіт та сплачених коштів, звіт про виконану роботу № 1 від 12.10.2020 виконаних робіт на сплачених послуг, квитанцію до прибуткового касового ордеру №12 від 12.10.2020 на суму6 000 грн.

Також до матеріалів справи додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії КС №755606, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4232/10, виданого 22.07.2010.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати правничу допомогу на суму 6 000 грн, з урахуванням наданих доказів є доведеними, співмірними з обсягом наданих адвокатами послуг у даній справі та повністю відповідають вимогам приписів ст. 134 КАС України. Такі витрати позивача у відповідності до наданих доказів та матеріалів справи є підтвердженими, то вони також підлягають стягненню з відповідача (ГУ ДПС у м. Києві) у відповідності до ст. 139 КАС України за рахунок його бюджетних асигнувань.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві та Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві подати звіт про виконання судового рішення з моменту набрання рішенням законної сили.

Частиною першою ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Задовольняючи частково даний позов суд враховує, що бездіяльність органу ДПС спричинила затримку у бюджетному відшкодування ПДВ тривалістю майже у три роки. Суд таку бездіяльність розцінює як свідчення неспроможності виконання відповідачем власних функцій та обов`язків, спрямованих на реалізацію платниками податків передбачених чинними законами.

Таким чином, суд враховує, що наведені вище обставини свідчать про те, що відповідач може і надалі ухилятися від виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд вбачає за доцільне встановлення судового контролю у цій адміністративній справі.

Водночас суд вважає необґрунтованими вимоги позивача по встановленню судового контролю до органу Державної казначейської служби України, оскільки останній не є відповідачем у даній справі.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 257 - 262, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватне підприємство «ДУБЕКСПО» (, адреса: 01004, м. Київ, вул. Горького, 5, кор. Б) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про стягнення пені за прострочення бюджетного відшкодування, інфляційних втрат і боргових за користування коштами задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Дубекспо» (, адреса: 01004, м. Київ, вул. Горького, 5, кор. Б) пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 01.08.2020 по 30.09.2020 у розмірі 15 525,59 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 59 копійок).

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь приватного підприємства «Дубекспо» (, адреса: 01004, м. Київ, вул. Горького, 5, кор. Б) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 485,14 грн. (чотириста вісімдесят п`ять гривень 14 копійок) та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. (шість тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Встановити Головному управлінню ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011) місячний строк, з моменту набрання рішенням законної сили, для подання до Окружного адміністративного суду міста Києва звіту про виконання даного рішення суду.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок