Справа № 400/1142/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/1142/21

Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В. Дата і місце ухвалення: 21.09.2021р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 01.12.2020р., яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 34 000,00 грн. за порушення ст.ст.11, 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що при проведенні фактичної перевірки, результати якої оформлено актом №985/14-29-09-01/ НОМЕР_1 від 11.11.2020р., Головне управління ДПС у Миколаївській області дійшло безпідставного висновку про реалізацію ФОП ОСОБА_1 21.12.2019р. алкогольних напоїв без наявності дозвільних документів (ліцензії) на такий вид діяльності, оскільки у вказаний день позивач здійснювала реалізацію алкогольних напоїв на підставі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1801013, виданої на строк з 21.12.2018р. до 21.12.2019р. Також, позивач зазначала про необґрунтованість посилань податкового органу на зберігання ФОП ОСОБА_1 алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, що є порушенням ст.11 Закону. Вказувала, що представниками відповідача при здійсненні перевірки було знайдено прозорі пляшки з рідиною, яку ними ідентифіковано як горілку. Однак, етикеток на пляшках не було, жодних технічних або інших можливих засобів для визначення якості та назви цієї рідини не проводилось, експертиз зроблено не було. Перевіряючими проігноровано пояснення ФОП, що ці пляшки були знайдені на робочому місці продавчині, яка їх використовувала для відстою води для поливання квітів на випадок відключення водопостачання. Посилалася позивач і на порушення Головним управлінням ДПС у Миколаївській області порядку призначення та проведення фактичної перевірки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №1 від 01.12.2020р. в частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу в сумі 17000 грн. за порушення ст.15 Закону України від 06 липня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 21.09.2021р. у відповідній частині, з прийняттям в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що 21.12.2019р. ФОП ОСОБА_1 здійснювала реалізацію алкогольних напоїв на підставі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1801013 від 17.12.2018р. Строк дії вказаної ліцензії закінчився 20.12.2019р., тобто датою, що передує даті, зазначеній у вказаній ліцензії. Термін дії наступної ліцензії №1902987 розпочався з 24.12.2019р. Факт реалізації 21.12.2019р. алкогольних напоїв підтверджується Z-звітом від 21.12.2019р. №1454, перелік реалізованої продукції наведено у додатку №1 до акту фактичної перевірки.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області, тобто в частині висновків суду першої інстанції про неправомірність спірного податкового повідомлення-рішення №1 від 01.12.2020р. в частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу в сумі 17000 грн. за порушення ст.15 Закону України від 06 липня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 04.11.2020р. №146, у період з 05.11.2020р. по 11.11.2020р. головними державними ревізорами-інспекторами відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Миколаївській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проведено фактичну перевірку кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 з метою здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, обігу, зберігання та транспортування підакцизних товарів.

За результатами перевірки складено акт №985/14-29-09-01/ НОМЕР_1 від 11.11.2020р., яким, серед іншого, зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 ст.15 Закону України від 06 липня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального», що виразилося у здійсненні реалізації алкогольних напоїв без наявності дозвільних документів (ліцензії) на такий вид діяльності.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що 17.12.2018р. ФОП ОСОБА_1 було видано ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1801013 строком дії з 21.12.2018р. до 21.12.2019р. У період відсутності відповідної ліцензії, а саме 21.12.2019р. ФОП ОСОБА_1 здійснювала реалізацію алкогольних напоїв, що підтверджується Z-звітом від 21.12.2019р. №1454, перелік реалізованої продукції наведено у додатку №1 до акту фактичної перевірки.

За порушення ст.15 Закону №481/95-ВР податковим повідомленням-рішенням №1 від 01.12.2020р. Головне управління ДПС у Миколаївській області застосувало до позивача штрафні (фінансові) санкції в сумі 17 000,00 грн.

Задовольняючи частково позов ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 01.12.2020р., суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено порушення позивачем ст.15 Закону №481/95-ВР. Суд зазначив, що строк дії дозвільного документа, протягом якого суб`єкт може провадити відповідну господарську діяльність, спливає у відповідний місяць та число останнього року строку, який визначений у спеціальному дозволі, тобто о 23:59 годині останнього дня визначеного строку. Таким чином, за висновками суду першої інстанції, термін дії ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1801013 від 17.12.2018р. сплив 21.12.2019р. о 23:59 годині, що спростовує висновки перевіряючих про здійснення 21.12.2019р. ФОП ОСОБА_1 реалізації алкогольних напоїв без наявності дозвільних документів (ліцензії) на такий вид діяльності.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначено Законом України №481/95-ВР від 19.12.1995р. «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі Закон №481/95-ВР).

Частиною першою статті 16 Закону №481/95-ВР передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної Законами України.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють виробництво та торгівлю алкогольними напоями, повинні дотримуватися законодавчо встановлених правил здійснення зазначеної діяльності, а у разі їх порушення, нести відповідальність, передбачену Законом №481/95-ВР.

Статтею 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним, може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Положеннями частини 2 статті 17 розділу Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, серед іншого, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

З аналізу вказаних норм слідує, що притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР може мати місце за наявності двох умов: здійснення таким суб`єктом господарювання за місцем проведення перевірки роздрібної торгівлі алкогольними напоями та відсутність у нього ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Сторонами у справі не заперечується, що 21.12.2019р. ФОП ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями в кафе за адресою: АДРЕСА_1 .

Спірним у даному випадку є питання чи була 21.12.2019р. у позивача чинна ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2018р. контролюючим органом видано ФОП ОСОБА_1 ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1801013 строком дії з 21.12.2018р. до 21.12.2019р.

За твердженнями податкового органу, строк дії вказаного документу дозвільного характеру закінчився 20.12.2019р.

Колегія суддів зазначає, що спеціальним законом з питань ліцензування роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів визначено річний термін дії ліцензій, однак не встановлено порядку його обчислення.

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює відповідні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів загальних засад права (аналогія права).

Так, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (ч. 1 ст. 255 ЦК України).

У постанові від 25 квітня 2018 року у справі №815/4720/16 Верховний Суд дійшов висновків, що терміни дії ліцензій особисто встановлені повноважним органом шляхом визначення конкретного календарного дня її початку та закінчення. При цьому дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. Крім того, згідно з частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі «dies a quo» і спливають опівночі «dies ad quem». За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає. Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день «dies ad quem» є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає «dies a quo», або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця. З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензіях їх кінцевої дати дії «до» та положень Конвенції, здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій є правильним.

Враховуючи, що в ліцензії позивача зазначений термін її дії - з 21.12.2018р. до 21.12.2019р., колегія суддів вважає, що орган, який видав ліцензію, надав право суб`єкту господарювання здійснювати ліцензійну діяльність - роздрібну торгівлю алкогольними напоями з 21.12.2018р. до 21.12.2019р. включно. Оскільки дата закінчення строку поєднана прийменником «до», то така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. У такому випадку ліцензійні дії суб`єкта господарювання в період визначений в ліцензії є правомірними, тобто такими, які дозволені відповідним суб`єктом владних повноважень.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22 січня 2019 року №803/926/17, від 30 січня 2019 року у справі №815/4128/16 та від 18 квітня 2019 року у справі №815/1871/16.

Колегія суддів, також, враховує, що статтею 4 Податкового кодексу України визначені основні принципи податкового законодавства, одним з яких є презумпція правомірності рішень платника податку (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України).

Зазначений принцип застосовується у тому числі в правовідносинах щодо оскарження рішень контролюючих органів (стаття 56 ПК України).

Пунктом 56.21 статті 56 ПК України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність притягнення Головним управлінням ДПС у Миколаївській області позивача до відповідальності за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії у вигляді застосування до неї податковим повідомленням-рішенням №1 від 01.12.2020р. штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування судового рішення від 21.09.2021р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 грудня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук