Справа № 420/14421/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/14421/21

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В. Дата і місце ухвалення: 29.10.2021р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2016 р.в, VIN № НОМЕР_1 , за поданою митною декларацією №UA500030/2021/208909 від 27.07.2021р., яке оформлено у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA500030/2021/20040 від 27.07.2021р. з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №KT-UA500030- 0001-2021 від 27.07.2021р.;

- стягнути з Одеської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в сумі 7000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з метою митного оформлення придбаного у США автомобіля Chevrolet Volt, 2016 р.в., ОСОБА_1 подав митну декларацію, у графі №33 якої зазначив код товару . Однак, за результатами розгляду митної декларації, Одеською митницею Держмитслужби складено картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів з причин прийняття рішення про визначення коду товару, яким змінено код товару за УКТЗЕД на . Рішення митного органу про зміну коду товару та картку відмови ОСОБА_1 вважає незаконними та стверджує, що автомобіль марки «Chevrolet» модель «Volt» необхідно класифікувати та товарною позицією , оскільки: відповідно до технічної характеристики виробника (General Motors LLC) він описується конкретніше саме за його основним компонентом електродвигуном; електродвигун автомобіля Chevrolet Volt є компонентом, який визначає його основні властивості; товарна позиція є більшою за товарну позицію . Внаслідок незаконної зміни коду УКТ ЗЕД та відмови у митному оформленні ввезеного автомобіля ОСОБА_1 довелось повторно звертатися з митною декларацією, вказувати визначений відповідачем код УКТ ЗЕД, сплатити більше митних платежів, звертатися до адвоката та суду для захисту своїх прав. Зазначене у сукупності призвело до заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, розмір якої він оцінює в сумі 7000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2016 р.в, VIN № НОМЕР_1 , за поданою митною декларацією №UA500030/2021/208909 від 27.07.2021р., яке оформлено у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA500030/2021/20040 від 27.07.2021р. з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №KT-UA-2021 від 27.07.2021р.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 29.10.2021р. у відповідній частині з прийняттям в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд першої інстанції необґрунтовано зазначив, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди. Судом не враховано численну практику Верховного Суду, згідно якої психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Сам факт визнання судом порушення відповідачем прав позивача у даному випадку буде достатньою та справедливою сатисфакцією.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.04.2021р. ОСОБА_1 придбав у США транспортний засіб Chevrolet Volt, 2016 р.в., VIN № НОМЕР_1 .

27.07.2021р. ОСОБА_1 подав митну декларацію №UA500030/2021/208909 щодо здійснення митного оформлення вказаного автомобіля, у графі №33 якої зазначив код товару - «Автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі: оснащені двигуном внутрішнього згоряння, який не з`єднаний з трансмісією, тобто не бере участі в пересуванні транспортного засобу, який призначений тільки для обертання електрогенератора, та інші транспортні засоби».

Одеською митницею Держмитслужби 27.07.2021р. прийнято рішення №КТ- UA-2021 про визначення коду товару, яким заявлений код УКТЗЕД (графа 33 митної декларації) змінений на код УКТЗЕД «Автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі: інші транспортні засоби з поршневим двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та з зворотно-поступальним рухом поршня і електродвигуном в якості двигунів для пересування, які здатні заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електроенергії, що використовувалися не більше 5 років».

У зв`язку з цим, Митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації №UA500030/2021/208909, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500030/2021/20040 від 27.07.2021р.

Не погоджуючись з правомірністю картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA500030/2021/20040 від 27.07.2021р. з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №KT-UA500030- 0001-2021 від 27.07.2021р. ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно технічних характеристик автомобіль «Chevrolet» модель «Volt» повністю підпадає під опис коду УКТ ЗЕД 8703 80 90 90 відповідно до Наказу Державної митної служби України від 01.07.2020р. №234. Також, при вирішенні спору судом першої інстанції враховано, що Верховним Судом вже неодноразово досліджувалось питання правильності застосування Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД та розмитнення автомобіля Chevrolet Volt. Зокрема, суд зазначив, що 13.10.2020р. по справі №420/5592/19 Верховний Суд підтримав свою попередню правову позиціє, викладену у постанові від 11.12.2018р. по справі №820/898/18, щодо того, що автомобілі марки «Chevrolet» модель «Volt» підлягають розмитненню саме за кодом УКТ ЗЕД 8703 90 10 90 2012 року, який відповідає коду УКТ ЗЕД 8703 80 90 90.

Відмовляючи в задоволенні вимог позову про стягнення з Митниці на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 7000,00 грн. суд першої інстанції виходив з того, що відповідна вимога не доведена з передбачених статтями 23, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , тобто в частині висновків суду про відмову в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку висновкам суду про відмову в задоволенні вимог позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

В силу статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з положеннями статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами пункту 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав, що йому спричинена моральна шкода, яку він обґрунтовує порушенням його законних прав, що призвело до моральних страждань, психологічного стресу та створення загрози для безпеки подальшого мирного володіння своїм майном. Зокрема, позивач зазначав, що він вимушений був витрачати свій час та кошти для захисту від неправомірної поведінки відповідача. Зокрема, позивач стверджував, що він змушений був: здійснювати повторне митне оформлення товару за кодом, визначеним митним органом; сплатити на 7557,75 грн. більше митних платежів, аніж ним було б сплачено за кодом, визначеним ним самостійно у митній декларації; звернутися за правничою допомогою, а згодом і до суду, з метою захисту своїх справ, що потребувало витрачання багато часу та спричинило душевні переживання. Також, ОСОБА_1 зазначав, що незаконні дії та рішення відповідача, наслідком яких є здійснення митного оформлення ввезеного ним транспортного засобу з труднощами та понесенням додаткових витрат, підірвали віру позивача у прозорості адміністративних процедур діяльності Одеської митниці Держмитслужби враховуючи наявність численної судової практики на користь декларантів в аналогічних правовідносинах.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги такі посилання позивача, зазначивши, що позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди саме неправомірними діями відповідача, як і завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи.

Колегія суддів не може погодитися з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції та в контексті зазначеного вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною утверджувати та забезпечувати її права.

Вимога ефективності судового захисту переплітається з міжнародними зобов`язаннями України.

Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо, якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Таким чином, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав психологічних страждань та розчарувань, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 17.03.2021р. по справі №420/239/20.

Виходячи з встановлених обставин справи у їх сукупності, колегія суддів вважає доведеними твердження апелянта, що Одеською митницею Держмитслужби при винесенні оскаржуваної картки відмови та рішення про визначення коду товару, заподіяно позивачу моральні страждання, які полягали насамперед у порушенні звичного способу життя, у душевних переживаннях, необхідністю докладати додаткових зусиль для оскарження рішень контролюючого органу.

Разом з тим, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року по справі №818/607/17.

Враховуючи викладене, всебічно та повно дослідивши матеріали справи у частині, що стосується відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що належним відшкодуванням заподіяної позивачу моральної шкоди, із врахуванням співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, є відшкодування у розмірі 3000 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що постановлене Одеським окружним адміністративним судом рішення від 29.10.2021р. підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з прийняттям в цій частині нового рішення - про часткове задоволення вказаної позовної вимоги.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року підлягає залишенню без змін, як таке, що не переглядалося в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби (, вул. Лип Івана та Юрія, 21А, м.Одеса, 65078) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 грудня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук