Справа № 640/8961/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8961/21 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря: Масловської К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 11 лютого 2021 року про повернення виконавчого документа стягувану винесену державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) Годованюком Сергієм Петровичем;

- зобов`язати державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) Годованюка Сергія Петровича продовжити примусове стягнення боргу на підставі виконавчого листа №759/8099/19 від 05.09.2019 року згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року у справі № 759/8099/19 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців, цивільний позов задоволено повністю, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , у відшкодування завданої матеріальної шкоди 2 489 гривень 32 копійки.

Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) від 28.10.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №60343303 з примусового виконання виконавчого листа від 05.09.2019 року у вказаній справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , у відшкодування завданої матеріальної шкоди 2 489 гривень 32 копійки.

Згідно з відомостями про виконавче провадження № 60343303 у АСВП після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) 28.10.2019 р. винесено наступні постанови: про стягнення з боржника виконавчого збору; про витрати на проведення виконавчих дій; про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника.

Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) від 12.01.2020 року згідно наказу Міністерства юстиції України № 4075/5 від 19.12.2019 "Про відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві", яким виведено районні у місті Києві державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві зі складу Головного територіального управління юстиції у місті Києві та введено їх до складу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), передано виконавчий документ до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у строк до 12.01.2020 року, і в цей же день виконавче провадження було прийнято.

Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) від 13.07.2020 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) від 18.01.2021 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) від 11.02.2021 року на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто виконавчий документ стягувачу.

18 лютого 2021 року позивач звернувся зі скаргою до начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) з вимогою скасувати вказану постанову та поновити виконавче провадження.

Листом від 02.03.2021 року за №33863 за підписом в.о. начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Києві) позивача повідомлено про відсутність підстав для скасування постанови.

Вважаючи спірну постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.16 р. №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Дії виконавця при зверненні стягнення на майно боржника врегульовано Розділом VII Закону.

Згідно з ч. 1-5 с. 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону №1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Ст. 51 та 53 Закону №1404-VIII передбачають можливість для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника, звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Із відповіді, наданої позивачу Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві від 02.032021 року № 33863, вбачається наступне:

28.10.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження;

28.10.2019 року державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника;

28.10.2019 року державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника;

28.10.2019 року державним виконавцем здійснено електронні запити до органів ПФ України стосовно боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про осіб-боржників, які отримують пенсію та до органів ДПС України стосовно джерел отримання доходів боржника, рахунків відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями;

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України: платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно повідомлення ПФУ у м. Києві - боржник пенсію не отримує, інформація щодо отримання доходу від трудового або цивільно-правового договору відсутня.

13.07.2020 року державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, підписану цифровим підписом та направлену в електронному вигляді до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» Акціонерного товариства «Універсал Банк»;

13.07.2020 року державним виконавцем направлено запит до Державної пенітенціарної служби про надання інформації стосовно місця відбування покарання засудженого ОСОБА_3 ;

20.07.2020 року державним виконавцем направлена вимога до Слідчого ізолятора №33 про надання інформації стосовно місця відбування покарання засудженого;

31.07.2020 року до Відділу надійшла заява за № 16633 від ДУ «Київського слідчого ізолятора» про те, що ОСОБА_2 вибув до ДУ «Запорізького слідчого ізолятора»;

18.01.2021 року державним виконавцем направлено повторно вимогу до ДУ «Запорізького слідчого ізолятора» про стягнення заборгованості з доходів боржника відповідно до вимог чинного законодавства;

26.01.2021 року державним виконавцем повторно здійснено електронні запити до органів ПФ України стосовно боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про осіб-боржників, які отримують пенсію та до органів ДПС України стосовно джерел отримання доходів боржника, рахунків відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями;

03.02.2021 року до Відділу надійшла заява від ДУ «Запорізького слідчого ізолятора», згідно якої зазначено, що боржник в даній установі не перебуває.

Зокрема, у результаті вжитих державним виконавцем заходів з`ясовано, що майно, на яке можливо звернути стягнення, у боржника відсутнє, а саме, згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Виходом державного виконавця за адресою боржника - боржника та майна на яке можливе звернення стягнення не розшукано, про що складено акт державного виконавця.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, ні вказані постанови, ні звернення державного виконавця з запитами до уповноважених установ щодо встановлення наявності у боржника доходів та майна, на яке можна було би звернути стягнення, не призвело до виявлення такого майна.

Крім того, на час провадження ВП № 60343303 боржник перебував у місцях позбавлення волі і обмежений у можливості набувати майно та отримувати дохід.

Відповідно, і заходи, які може вжити державний виконавець для виявлення цього майна, також обмежені.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Оскаржуючи вказану постанову, позивач не зазначає, які саме дії не вчинив державний виконавець, що могли би призвести до фактичного виконання виконавчого листа, тоді як саме це є головним для вирішення питання про можливість продовження виконавчого провадження та, відповідно, скасування постанови про його повернення.

Сам по собі факт численних звернень до державного виконавця та скарг на його дії можуть свідчити про допущення державним виконавцем бездіяльності щодо проведення примусового виконання, проте, не свідчить про можливість встановлення майна боржника або його доходів та фактичного стягнення заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для висновку про те, що органом стягнення не вжито передбачені Законом заходи, що могли би призвести до фактичного виконання виконавчого листа у ВП № 60343303, і, відповідно, визнання протиправною оскаржуваної постанови та висновку про необхідність поновлення виконавчого провадження.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року, оскільки рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.