Справа № 160/5070/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/5070/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року (головуючий суддя Єфанова О.В.)

в адміністративній справі №160/5070/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 05.04.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.12.2020 року № 3842/04-36-04-12-0461;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019-й рік.

В обґрунтування позову зазначив, що контролюючим органом невірно визначено базу оподаткування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки без прийняття до уваги того, що об`єкти нерухомості знаходяться у спільній сумісній власності позивача та третьої особи. Зазначає, що ним подано до відповідача виключний перелік правовстановлюючих документів, що у повній мірі свідчать про те, що об`єкти нерухомості загальною площею 138,3 кв.м., щодо яких визначено спірне грошове зобов`язання, придбане у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно, кожен із них володіє 69,15 кв.м. та користується пільгою, визначеною приписами Податкового кодексу України, а також рішенням Дніпровської міської ради сьомого скликання від 06.12.2017 року № 12/27. Додаткового зауважує про пропуск відповідачем строку надсилання податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що до розрахунку грошового зобов`язання за оскарженим рішенням увійшли об`єкти нерухомості квартири, що розташовані за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 кв.м. та за адресом: АДРЕСА_2 , загальною площею 51,4 кв.м. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що ці об`єкти нерухомості знаходяться виключно у приватній власності ОСОБА_1 із розміром частки 1/1. Жодного документу або судового рішення, який свідчив би про поділ спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 в натурі до позовної заяви не долучено та судом не встановлено, відтак дійшов висновку, що приймаючи оскаржене рішення відповідач діяв у спосіб, передбачений законодавством України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позову. Вказує, що позивачем подано до відповідача виключний перелік правовстановлюючих документів, що у повній мірі свідчать про те, що об`єкти нерухомості загальною площею 138,3 кв.м., щодо яких визначено спірне грошове зобов`язання, придбане у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно, кожен із них володіє 69,15 кв.м. та користується пільгою, визначеною приписами Податкового кодексу України, а також рішенням Дніпровської міської ради сьомого скликання від 06.12.2017 року № 12/27.

Також позивачем подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є справами незначної складності.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270 грн.

Отже, сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 227 000 грн.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення на суму 5720,15 грн, то зазначена справа є незначної складності.

З огляду на те, що справа відноситься до категорії незначних, а характер спірних відносин і предмет доказування не є складними і не вимагають проведення судового засідання, тому у суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання скаржника про апеляційний розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить низка об`єктів нерухомого майна, а саме:

- квартира, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 кв.м. (реєстраційних номер майна: 30014466, частка власності 1/1);

- квартира, що розташована за адресом: АДРЕСА_3 , загальною площею 57,6 кв.м. (реєстраційних номер майна: 16, частка власності 1/1);

- квартира, що розташована за адресом: АДРЕСА_2 , загальною площею 51,4 кв.м. (реєстраційних номер майна: 1, частка власності 1/1).

Після звірки даних контролюючий орган скасував (відкликав) попередні податкові повідомлення-рішення та 03.12.2020 року прийняв податкове повідомлення-рішення №3842/04-36-04-12-0461, яким позивачеві визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 5 720,15 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що до розрахунку грошового зобов`язання увійшли об`єкти нерухомості квартири, що розташовані за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 кв.м. та за адресом: АДРЕСА_2 , загальною площею 51,4 кв.м.

При цьому, позивач не ставить під сумнів площу цих об`єктів нерухомості, а також ставки податку, що застосовані при обрахунку, проте зазначає, що контролюючий орган не урахував, що ця нерухомість придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю й відповідно кожен із подружжя володіє 50 % від площі квартир, а тому мають право на передбачені податковим законодавством пільги. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України.

Поняття, склад та порядок адміністрування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки були введені в Податковий кодекс України з моменту його прийняття у 2010 році в ст. 265 розділу XII «Місцеві податки та збори» ПК України. Згідно з п.1 розділу XIX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України стаття 265 цього Кодексу набирає чинності з 01.01.2012 року.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» (Закон № 71) внесено низку змін до Податкового кодексу України.

З 1 січня 2015 року Законом № 71 внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Зокрема, розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості.

Так, згідно з п.п. 266.1.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п.п.14.1.129-1 п.14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Згідно з п.п.14.1.129.1 п.14.1 ст. 14 ПК України, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки;

Будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:

а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;

б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;

в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;

г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;

ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.

Підпунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до п.п. 266.3.2 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із п.п.266.4.1 п. 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (п.п.266.5.1 п. 266.5 статті 266 Податкового кодексу України

Порядок обчислення суми податку передбачений п.п. 266.7.1 ст. 266 означеного Кодексу, а саме: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (підпункт «а»).

Особливості визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб передбачені п.п. 266.1.2 ст. 266, відповідно до якої:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обчислення контролюючим органом суми податку з об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Слід зазначити, якщо об`єкти нерухомості перебувають у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділені в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою та лише якщо ці об`єкти поділені між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Матеріалами справи підтверджується, що до розрахунку грошового зобов`язання за оскарженим податковим повідомленням-рішенням №3842/04-36-04-12-0461 від 03.12.2020 року увійшли такі об`єкти нерухомості: квартири, що розташовані за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 кв.м. та за адресом: АДРЕСА_2 , загальною площею 51,4 кв.м.

При цьому, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ці об`єкти нерухомості знаходяться виключно у приватній власності ОСОБА_1 із розміром частки 1/1.

Водночас, матеріали справи не містять жодного документу або судового рішення, який свідчив би про поділ спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 в натурі.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції доводи позивача, що положення Податкового кодексу України суперечать положенням діючого законодавства України, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки виключно Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на порушення відповідачем встановленого підпунктом 265.7.2 пункту 265.7 статті 265 ПК України строку надіслання спірного податкового повідомлення-рішення (згідно з вказаною нормою має бути надіслане до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком)) є не обґрунтованими, оскільки вказані обставини не є достатньою та самостійною підставою для скасування такого податкового повідомлення-рішення, виходячи з того, що у цьому випадку платник не звільняється від обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними в постанові від 25.03.2019 року по справі №823/225/16.

Щодо посилання позивача на судову практику Верхового Суду у справі № 462/518/18, то суд першої інстанції правильно зазначив, що вона не може бути взята до уваги, оскільки така практика не є релевантною (не є відповідною) до спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи податкове повідомлення-рішення №3842/04-36-04-12-0461 від 03.12.2020 року, відповідач діяв у спосіб, передбачений податковим законодавством України.

Ураховуючи правомірність податкового повідомлення-рішення відповідача від 03.12.2020 року № 3842/04-36-04-12-0461, похідна вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019-й рік також не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.

Аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 14.12.2021 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16.12.2021.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова