Справа № 160/12863/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/12863/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лазуткіна Олександра Володимировича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 р. (суддя Сліпець Н.Є.) в справі № 160/12863/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р., зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення базовий місяць січень 2008 року, стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 940 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.11.2018 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.11.2018 року, з урахуванням висновків суду; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, ухвалити в цій частині рішення про стягнення таких витрат, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Вважає неправильним висновок суду першої інстанції, що відсутність доказів понесення позивачем таких витрат є підставою для відмови у стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи не міститься жодного документа, що підтверджував би саме здійснення оплати позивачем на рахунок адвоката (платіжне доручення, квитанція, банківська виписка), тому враховуючи відсутність доказів понесення позивачем судових витрат на оплату правничої допомоги, суд першої інстанції відмовив у задоволенні цих вимог.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, викладений в рішенні, про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення на її корить витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що позивачем у позовній заяві заявлена вимога про стягнення на її корить з відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 940 грн., до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 27.04.2021 р., розрахунок вартості надання послуг, акт приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 р., який підтверджено надання позивачу послуг із складання адвокатського запиту (вартість 540 грн.) та складання адміністративного позову (вартість 5 400 грн.) (а.с. 24-30).

Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 27.04.2021 р. гонорар сплачується клієнтом готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката протягом 3 днів після вступу в законну силу остаточного рішення суду по справі (включаючи апеляційне та касаційне оскарження) (п. 7.7).

Спірним під час апеляційного перегляду справи є виключно питання обґрунтованості стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт перший частини третьої статті 132 КАС).

За змістом частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За положеннями частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18 та постанові Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд враховує посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постанові в справі № 280/2635/20, проте не застосовує при вирішенні цієї справи з наступних підстав.

У частині п`ятій статті 134 КАС України зазначено вимоги до визначення розміру витрат на оплату послуг адвоката, який має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ця справа в силу частини шостої статті 12 КАС України є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Визначена адвокатом вартість складення запиту (540 грн.) та позовної заяви (5 400 грн.) не може бути визнана обґрунтованою, є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Судом враховується, що позивачем не надано жодного належним чином складеного документу на підтвердження витраченого адвокатом часу, що вказує на необґрунтованість обсягу наданих адвокатом послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 року у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 року у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 року у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18.

Суд зазначає, що подані позивачем документи в сукупності не містять обґрунтованої та об`єктивної суми витрат на правову допомогу як такі, що неминуче мали бути вчинені адвокатом для відновлення прав клієнта.

Розрахунок вартості послуг та акт приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 р. не є інформативними, не містять чіткого визначення критерію оцінки вартості послуг адвоката та опису наданих послуг.

Зважаючи на приведені обставини, а також те, що позивачем документально не підтверджено розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу, не надано у розпорядження суду першої інстанції відповідного документу, що свідчить про оплату таких витрат, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лазуткіна Олександра Володимировича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 р. в справі № 160/12863/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 р. в справі № 160/12863/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 20.12.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 20.12.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко