Справа № 160/13340/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/13340/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року (м. Дніпро, суддя Коренев А.О.) у справі № 160/13340/21

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

04 серпня 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області у проведенні розслідування нещасного випадку, що стався 02 лютого 2010 року з міліціонером-водієм батальйону міліції особливого призначення Беркут ГУМВС України ОСОБА_1 , викладену в листі від 12.04.2021 №1/В-2266/103/05-2021;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області провести розслідування нещасного випадку, що стався 02 лютого 2010 року з міліціонером-водієм батальйону міліції особливого призначення Беркут ГУМВС України ОСОБА_1 та оформити його результати з урахуванням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України № 1346 від 27.12.2002.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку позивач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що з 02.02.2010 працював міліціонером-водієм за розпорядком дня батальйону міліції особливого призначення «Беркут» ГУМВС України в м. Дніпропетровськ. Після виконання вправ зі стрільби вогнепальною зброєю у 2010 році позивачу поставлено діагноз - двухсторонній сенсорний неврит внаслідок акустичної травми.

З 25.08.2016 по 23.11.2020 позивач проходив військову служу за контрактом. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

29.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив доручити відповідним посадовим особам оформити та надати позивачу матеріали згідно вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 21.12.2002 №1346, за фактом отриманих позивачем у 2010 році тілесних ушкоджень під час проходження служби на посаді міліоціонера-водія батальйону міліції особливого призначення «Беркут» ГУМВС України в Дніпропетровській області. Листом від 12.04.2021 №1/В-2266/103/05-2021 відповідач повідомив позивача про відсутність матеріалів службового розслідування за фактом нещасного випадку та актів про нещасний випадок, що мав місце у 2010 року за участю позивача.

Позивач зазначає, що в ухвалі від 06 вересня 2021 року суд першої інстанції не вказав, коли саме позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Порядок розслідування та обліку нещасних випадів, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346, не передбачає обов`язкове доведення до відома результатів проведення розслідування до потерпілого. Відповідно до п. 3.5 зазначеного Порядку керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком га групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи. За таких обставин, позивач мав законні очікування, що керівником підрозділу, в якому позивач проходив службу, організує розслідування нещасного випадку, що стався з останнім 02.02.2010.

Строки звернення до суду з позовною заявою, на думку позивача, слід відраховувати з моменту коли позивачу стало відомо про не проведення розслідування.

Позивач просить скасувати ухвалу суду від 06.09.2021 у справі №160/13340/21; поновити строк для звернення до суду із позовною заявою; направити матеріали адміністративної справи №160/13340/21 для відкриття провадження по справі.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що звернення позивача у березні 2021 року до відповідача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язана із початком перебігу строку звернення до суду, оскільки такі дії позивач почав вчиняти після спливу більше 10 років. Висновок суду першої інстанції узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19 та від 22.07.2021 року № 420/718/21.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки вказані у заяві про поновлення строку на звернення до адміністративного суду доводи позивача не спростовують факт пропуску строку та не підтверджують поважність пропуску такого строку.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст. 123 КАС України, відповідно до частини другої якої якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

За висновком Верховного Суду для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року позивач надіслав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій посилався на обставини, які були викладені заяві, долученій до позову, зокрема на: отримання акустичної травми 02.02.2010, наслідки розвитку якої призвели до обмеженої працездатності зі ступенем втрати здоров`я 25%, проходження військової служби у період з 25.08.2016 по 23.11.2020, отримання відповіді відповідача від 12.04.2021 №1/В-2266/103/05-2021 на заяву від 29.03.2021 та на положення п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України, п. 3 р. VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX.

З матеріалів справи вбачається, що спірні відносини між сторонами у цій справі фактично виникли у зв`язку з тим, що після отримання позивачем 02.02.2010 акустичної травми суб`єктом владних повноважень не було проведено розслідування нещасного випадку відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадів, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346.

Відповідно до п. 2.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадів, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346 (далі Порядок №1346), що діяла на час травми позивача, розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги (п. 3.1 Порядку №1346).

Лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою (додаток 3) (п. 3.4 Порядку №1346).

За результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (п. 2.2. Порядку №1346). Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок

складається акт за формою НТ* (додаток 2) (п. 2.4. Порядку №1346).

Затверджені акти Н-1* (НТ*) разом з актом розслідування нещасного випадку Н-5* не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування видаються потерпілому або його довіреній особі, а також надсилаються до особової справи потерпілого - акт Н-1* (НТ*) (п. 3.15 Порядку №1346).

З огляду на викладене, результати розслідування нещасного випадку підлягали доведенню до відома потерпілого. Проте, у зв`язку з тим, що розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 02 лютого 2010 року, не було здійснено, позивач, як потерпіла особа, мав можливість дізнатися про таку неправомірну бездіяльність суб`єкта владних повноважень ще у 2010 році.

Колегія суддів погоджується із доводами відповідача, що звернення позивача із заявою від 29.03.2021 у даному випадку не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Посилання позивача на положення п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України є безпідставними, оскільки стосуються строків звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Посилання позивача на положення п. 3 р. VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX також є помилковим у зв`язку з тим, що на час звернення позивача до суду першої інстанції із позовом п. 3 р. VI "Прикінцеві положення" КАС України діє в редакції Закону України 18 червня 2020 року

№ 731-IX.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 160/13340/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко