Справа № 160/17136/20
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/17136/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року в адміністративній справі № 160/17136/20 (суддя І інстанції Букіна Л.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НАРДОР» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 01.09.2020 № 34368/1857/АВ-ФС/110, якою на позивача накладено штраф у розмірі 250 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року позов задоволений.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про підміну трудових відносин цивільно-правовими, вважав неприпустимим оформляти договори цивільно-правового характеру на виконання робіт, які мають постійний характер виконання. Апелянт вважає, що укладені позивачем цивільно-правові договори з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 мають ознаки трудових правовідносин, а тому в діях позивача наявний склад правопорушення, санкція за яке передбачена абз. 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач є юридичною особою приватного права, зареєстрованого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, основним видом економічної діяльності є будівництво доріг і автострад (а.с. 7).

З метою надання послуг з обслуговування багатоквартирних будинків позивач 22.07.2020 залучало фізичних осіб (виконавців), з яким укладались цивільно-правові договори, предметом яких було надання виконавцями послуг з поточного ремонту автошляхів (а.с. 50-59).

14.07.2020 до відповідача надійшло звернення Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 07.07.2020 № 55/6-3-5898-вих щодо перевірки об`єкта, в якому повідомлено про те, що ТОВ «НАРДОР» під час виконання будівельних робіт за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 11, систематично не дотримується вимог чинних нормативно-правових актів у визначеній сфері, а саме: залучення до виконання робіт не кваліфікованих та неналежним чином оформлених працівників, що, у сукупності, створює потенційну загрозу виникнення надзвичайних подій з непередбачуваними наслідками економічного та соціального характеру (а.с. 73).

Т.в.о. начальника управління видано наказ від 21.07.2020 № 284-і про призначення інспекційного відвідування ТОВ «НАРДОР» у період з 22.07.2020 по 29.07.2020 (а.с. 71).

На підставі наказу оформлено направлення на проведення інспекційного відвідування від 21.07.2020 № 465-н (а.с. 72).

У липні 2020 року інспектором ГУ Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування з додержання позивачем вимог законодавства про працю, за результатами якого складений акт від 29.07.2020 № ДН34368/1857/АВ, а також виписано припис про усунення виявлених порушень від 04.08.2020 № ДН34368/1857/АВ/П (а.с. 74-87).

В акті перевірки інспектором праці серед виявлених порушень зазначено про недотримання позивачем вимог статті 24 КЗпП у частині фактичного допущення до роботи 5 працівників без укладання трудових договорів, оформлення наказів чи розпоряджень власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу.

01.09.2020 відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 34368/1857/АВ-ФС/110 (а.с. 101-106).

Вказаною постановою на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 250 000 грн.

Вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені інспектором праці (в акті перевірки) твердження не можуть бути підставою для висновків, що правовідносини між позивачем та фізичними особами згідно із цивільно-правових договорів не є відносинами цивільно-правового характеру, а дії позивача щодо укладення даних договорів не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч. 3 ст.24 КЗпП України. Також суд зазначає, що жодних відомостей щодо непогодження фізичних осіб з укладенням цивільно-правових договорів в акті інспекційного відвідування не було зазначено. Суд також відмітив, що чинне законодавство України про працю не містить жодного обов`язкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобов`язання мають укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Отже, потенційні сторони такого зобов`язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними, на підставі чого суд дійшов висновку, що вказані договори укладено за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені ними. Також враховуючи презумпцію правочину, суд зазначив, що юридичні особи не обмежені вправі залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи на підставі цивільних договорів, і не зобов`язані законодавством укладати тільки трудові договори. Крім того, підставою для проведення перевірки слугувала інформація УСБУ в Дніпропетровській області, а не заяви від таких виконавців, відповідачем не надано жодного пояснення від перелічених в Акті осіб, що б свідчили, що під час підписання договорів ЦПД відбувалась їх підміна трудовим договорам та/або під час їх підписання Товариством вводило осіб в оману.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України), Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон № 877) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (п. 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 Положення про Державну службу України з питань праці (далі Положення № 96).

Згідно з пп. 6 п. 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до приписів Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340 (далі Положення № 340), Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення № 340 передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

На виконання вимог ст. 259 КЗпП України постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 823), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі об`єкт відвідування).

Пунктом 2 Порядку № 823 передбачено, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підстави для здійснення інспекційних відвідувань визначені пунктом 5 Порядку № 823, зокрема повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону № 877 у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи-підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Таким чином, для здійснення планового або позапланового заходу контролюючий орган видає наказ, на підставі якого оформляється направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю), що має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо діяльності яких здійснюється захід.

Як встановлено під час розгляду справи, проведення інспекційного відвідування здійснювалось на підставі наказу від 27.07.2020 № 284-і «Про призначення інспекційного відвідування» та направлення на проведення інспекційного відвідування від 21.07.2020 № 465-н, в яких зазначено про проведення такого відвідування стосовно позивача. Крім того, в наказі вказано, що підставою його прийняття є повідомлення правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин (лист Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 07.07.2020 № 55/6-3-5898-вих) на підставі пп. 5 п. 5 Порядку № 823. (а.с. 71-72)

Відповідачем до відзиву на позов надано зазначений лист, в якому повідомлено про те, що ТОВ «НАРДОР» під час виконання будівельних робіт за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 11, систематично не дотримується вимог чинних нормативно-правових актів у визначеній сфері, а саме: залучення до виконання робіт не кваліфікованих та неналежним чином оформлених працівників, що, у сукупності, створює потенційну загрозу виникнення надзвичайних подій з непередбачуваними наслідками економічного та соціального характеру (а.с. 73).

Отже, у відповідача були підстави, передбачені Порядком № 823, для проведення інспекційного відвідування позивача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушень процедури проведення інспекційного відвідування.

Стосовно виявлених порушень по суті суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

За приписами ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору подається у статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України): договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу, яка не носить постійного безперервного характеру.

Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, повинен укладатися трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

З матеріалів справи встановлено, що 22.07.2020 між ОСОБА_1 (Виконавець) та позивачем (Замовник) укладений цивільно-правовий договір № ЦПХ 22/07/1, предметом якого є виконання робіт з поточного ремонту автошляхів. Умовами договору передбачено, що Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги в обсязі та на умовах передбачених цим договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги. Пунктом 1.2 договору передбачено, що Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, у тому числі використовує власні засоби та матеріали (а.с. 50-51).

Аналогічні за змістом та датою договори № ЦПХ 22/07/2, № ЦПХ 22/07/3, № ЦПХ 22/07/4, № ЦПХ 22/07/6 укладені Товариством також з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 52-59).

В договорах визначені строки дії договору не більше одного місяця.

Проаналізувавши зазначені договори, колегія судів робить висновок, що мета цих договорів є саме процес праці, а не отримання певного матеріального результату.

Отже, з огляду на предмет укладених договорів та обов`язки працівника і поняття цивільно-правового договору, апеляційний суд вважає, що відносини, які виникли між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 підпадають саме під ознаки трудового договору.

Так, у договорах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначається обсяг такої роботи, натомість, зазначений у договорах термін дії договору свідчить про наявність між позивачем та зазначеними особами фактичних трудових відносин на певний (місячний) строк, які повинні оформлюватись строковим трудовим договором.

Крім того, як правильно зазначено в акті інспекційного відвідування зазначені договори не містять ні обсягу виконаних робіт, ні конкретики, які саме роботи необхідно виконати, ні досягнутого результату.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що фактично особи за вказаними договорами працювали дорожніми робочими, тобто виконували роботу, яка носить постійний (перманентний) характер, що підтверджується і зазначенням у договорах певних тривалих термінів їх дії, а не певного обсягу чи результату виконаної роботи.

Крім того, дорожні роботи виконуються не індивідуально кожною конкретною особою, а відповідною групою осіб (бригадою), яка працює разом, що виключає можливість окремої особи самостійно організовувати процес виконання цих робіт. Тобто ці особи повинні дотримуватись встановленого графіку виконання робіт, що притаманно саме трудовим відносинам, а не цивільно-правовим.

Існування між сторонами саме трудових відносин підтверджує і той факт, що оплата робіт здійснювалась в залежності від часового проміжку (500 гривень у день), а не від конкретного результату чи обсягу робіт, що навпаки притаманно цивільно-правовим відносинам.

При цьому доводи позивача, викладені ним у запереченнях на акт перевірки (а.с. 119), що до завершення робіт з укладання асфальту неможливо встановити обсяг виконаних робіт, на переконання суду також є додатковим підтвердженням правомірності висновків відповідача, оскільки при існування між сторонами цивільно-правових, а не трудових відносин, метою цих відносин є якраз виконання особою певного обсягу індивідуальних робіт (надання послуг), за виконання яких особа одержує передбачену договором грошову суму, проте в даному випадку позивач не вимагав від особи, з якою укладав договір, досягнення якогось результату, а оплачував роботу в залежності від відпрацьованого часу, а не від результату.

Отже, особи, з якими позивач уклав цивільно-правові договори, не зобов`язувались виконати для нього якусь індивідуально визначену роботу чи надати послуги, а виконували постійну роботу та отримували за це заробітну плату, тобто ці особи мали з позивачем трудові, а не цивільно-правові відносини.

Додатковим підтвердженням зазначених висновків є те, що зазначені особи у своїх письмових поясненнях написаних власноруч вказали, що проходили стажування у ТОВ «НАРДОР», проте у штатних розписах позивача зазначено посади «Дорожній робочий» та є наявні штатні одиниці, і фактично особи виконували ті ж обов`язки, які є основним видом економічної діяльності ТОВ «НАРДОР» « 41.11 Будівництво доріг і автострад» та які зазначені у цивільно-правових договорах (поточний ремонт автошляхів).

Таким чином, укладення у спірному випадку цивільно-правових договорів з особами, які фактично перебували з позивачем у строкових трудових відносинах, здійснено позивачем з метою ухилення від укладення трудових договорів, а відповідно і від виконання обов`язків, покладених чинним законодавством на роботодавця у таких випадках.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Оскільки мінімальна заробітна плата станом на вересень 2020 року складала 5 тисяч гривень, то розмір штрафу відповідачем визначений правильно.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, передбачених абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, зважаючи на те, що при розгляді справи знайшли підтвердження висновки, викладені в Акті інспектування щодо допуску позивачем п`яти осіб до роботи без оформлення трудового договору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року в адміністративній справі № 160/17136/20 скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НАРДОР» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко