Справа № 320/10565/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Парінова А.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Колективного підприємства Тетіївського районного підприємства по будівництву (Райагробуд) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з питань праці у Київській області до Колективного підприємства Тетіївського районного підприємства по будівництву (Райагробуд) про застосування заходів реагування, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної служби України з питань праці у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Колективного підприємства Тетіївського районного підприємства по будівництву (Райагробуд), в якому просило суд застосувати до відповідача заходи реагування у сфері державного нагляду у вигляді запинки робіт, а саме, експлуатації ТП №23 шляхом відключення від електромереж на межі балансової належності з електропередавальною організацією.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, КП Тетіївського районного підприємства по будівництву (Райагробуд) подало апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Київського адміністративного суду від 08.06.2021 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач вказує, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права у вигляді неповідомлення його про розгляд справи, чим позбавлено його можливості прийняти участь у розгляді справи. Крім того, розгляд справи тривав більше 7 місяців, що не є розумним строком розгляду справи. Відповідач вважає, що дана категорія справ не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач звертає увагу, що перевірка проводилась за адресою Карла Маркса 156, а підприємство знаходиться за адресою Карла Маркса 164. Відповідач не отримував ні наручно, ані поштою жодних повідомлень, наказів, приписів щодо вказаних позивачем порушень.

Відповідач наголошує, що перевірка не була проведена, документи, складені під час перевірки, складені не на належного суб`єкта господарювання.

Також, відповідач вважає, що процедура зупинки та експлуатації ТП шляхом відключення від електромереж закріплена спеціальним документом - Правилами користування електричною енергією та позивач не має повноважень здійснювати заходи у вигляді зупинки її роботи та експлуатації.

Також, КП Тетіївського районного підприємства по будівництву (Райагробуд) просить розглядати справу за його участі.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Щодо клопотання Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 ст. 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Щодо тези апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

Суд першої інстанції телефонограмою 10.11.2020 повідомив відповідача, в особі Сінька В.М., про відкриття спрощеного провадження у даній справі та можливість отримання копії ухвали Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 та позовних матеріалів в суді першої інстанції, оскільки суд не має достатнього фінансування для направлення вказаних матеріалів засобами поштового зв`язку.

Відповідно до частин 1-3 ст. 263 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

На виконання ч. 1 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 1 ст. 129 КАС України за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має офіційної електронної адреси, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідача повідомлено про відкриття провадження у даній справі телефонограмою, втім КП Тетіївського районного підприємства по будівництву (Райагробуд) відповідної заяви не подавало, що позбавляє суд першої інстанції визначати лише такий спосіб повідомлення сторони у справі.

Керуючись ч. 5 ст. 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Колегія суддів зважає на те, що в телефонограмі суду першої інстанції зазначено про відсутність коштів на відправку поштової кореспонденції, втім дана обставина не може бути врахована в силу обов`язку судів належного повідомлення сторін у справах.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Пункт 3 ч. 3 ст. 317 КАС України визначає. що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на вказані норми та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права (не повідомлення учасника справи), яке є підставою для обов`язкового скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, отже рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 слід скасувати та ухвалити нову постанову.

Частина 1 ст. 258 КАС України встановлює, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Колегія суддів зважила на тезу відповідача, що розгляд даної справи перевищив, визначений КАС України шістдесятиденний строк, втім таке порушення норм процесуального права не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 10.05.2019 по 22.05.2019 посадовими особами ГУ Держпраці у Київській області на підставі наказу від 24.04.2019 №2272 та направлення на перевірку від 24.04.2019 №5.1/124 проведено планову перевірку Колективного підприємства Тетіївського районного підприємства по будівництву (Райагробуд) з питань дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки.

За результатами проведеної перевірки складено Акт перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) від 22.05.2019 №5.1/243/123, в якому зафіксовано 10 порушень, та видано припис від 22.05.2019 №5.1/243/123.

В подальшому, у період з 25.11.2019 по 29.11.2019 посадовими особами позивача проведено позапланову перевірку відповідача з питань виконання вимог припису від 22.05.2019 №5.1/243/123.

На далі у період з 13.10.2020 по 16.10.2020 посадовими особами позивача проведено позапланову перевірку відповідача з питань виконання вимог припису від 22.05.2019 №5.1/243/123.

За результатами проведеної перевірки складено Акт перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) від 16.10.2020 №5.1/2374/82 та зафіксовано 10 порушень.

Вважаючи, що наявні підстави для звернення до суду з позовом про застосування заходів реагування, ГУ Держпраці у Київській області подало відповідний позов на розгляд суду першої інстанції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до абз. 1 ст. 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

За приписами частин 1 та 2 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Стаття 260 КЗпП України визначає, що державний нагляд за додержанням законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) у сфері пожежної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Стаття 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, державного контролю за додержанням законодавства у сфері моніторингу, звітності та верифікації викидів парникових газів у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 №2694-XII (далі - Закон №2694-XII) охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Стаття 4 Закону №2694-XII визначає, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Державна політика в галузі охорони праці базується на принципах, зокрема: пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; підвищення рівня промислової безпеки шляхом забезпечення суцільного технічного контролю за станом виробництв, технологій та продукції, а також сприяння підприємствам у створенні безпечних та нешкідливих умов праці.

Керуючись абз. 1 ст. 13 Закону №2694-XII роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до абз. 3 ст. 21 Закону №2694-XII роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці. На застосування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки виробник або постачальник устаткування підвищеної небезпеки отримує дозвіл до прийняття зобов`язань на постачання. Одержання дозволу не вимагається у разі експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, яке прийнято в експлуатацію з видачею відповідного сертифіката або щодо якого зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації, а також у разі реєстрації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

За приписами п. 1 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1107 (далі - Порядок №1107) цей Порядок визначає процедуру видачі або відмови у видачі, переоформлення, анулювання Держпраці та її територіальними органами дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки (далі - дозвіл).

Пункт 2 Порядку №1107 визначає, що дія цього Порядку не поширюється на державні аварійно-рятувальні служби та їх формування, які в установленому порядку пройшли атестацію, а також на органи військового управління, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації Збройних Сил, інші військові формування, які утворені відповідно до законів та в яких до виконання робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки не залучаються наймані працівники.

За визначеннями, що містяться в п. 3 Порядку №1107 експлуатація машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки - довготривалий період використання під час виробничого процесу машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки з урахуванням їх експлуатаційних характеристик;

застосування машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки - використання машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки за призначенням згідно з результатами оцінки їх відповідності вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки;

Пункт 8 Додатку 3 Порядку №1107 встановлює, що устатковання напругою понад 1000 В (електричне устатковання електричних станцій та мереж; технологічне електрообладнання) входить до переліку машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки.

Матеріалами справи, підтверджено, що під час декількох перевірок відповідача виявлено порушення п. 8 Додатку 3 Порядку №1107, а саме: роботодавцем не одержано дозвіл Держпраці на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки - устаткування напругою понад 1000 В, а саме: ТП №23, що знаходяться на балансі підприємства.

Відповідач у даній справі, зокрема в апеляційній скарзі вказав, що перевірка не була проведена, зважаючи на те, що є сумнівним отримання ним повідомлення, актів, приписів тощо і підпис таких без зауважень.

Колегія суддів наголошує, що Повідомлення від 09.04.2019 №5.1/95, згідно відмітки у відповідній графі отримано особисто Головою правління ОСОБА_1 02.04.2019, Акт від 22.05.2019 також отриманий вказаною особою та у відповідній графі вказано: «заперечень не має», Припис від 22.05.2019 №5.1./243/123, отриманий ОСОБА_1 під розпис 22.05.2021, Акт від 16.10.2020 №5.1.2374/82 отримано ОСОБА_1 під розпис 16.10.2020 та у відповідній графі зазначено: «Зауважень до перевірки не має».

З метою належного дослідження обставин справи, колегія суддів, дослідила витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та встановила, що ОСОБА_1 є одним із засновників (учасників) юридичної особи та має такий самий розмір частки засновника (учасника), як і інші засновники - 15426,00.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неотримання будь-яких документів щодо проведених перевірок, як необґрунтовані.

Відповідач стверджує, що підприємство знаходиться за адресою: м. Тетіїв, вул. Карла Маркса, 164, а перевірка проводилась за адресою: м. Тетіїв, вул. Карла Маркса, 156, що на його думку свідчить про не проведення перевірки.

Як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи: м. Тетіїв, вул. Карла Маркса, 156.

Матеріалами справи підтверджено, що у Повідомленні від 09.04.2019 №5.1/95, Наказі від 24.04.2019 №2272, Направленні від 24.04.2019 №5.1/124 зазначено адресу проведення перевірки: м. Тетіїв, вул. Карла Маркса, 156 . В Акті від 22.05.2019 №5.1/243/123, Приписі від 22.05.2019 №5.1/243/123, Наказі від 07.10.2020 №3158, Направленні від 07.10.2020 №5.1/94, акті від 16.10.2020 35.1/2374/82 зазначено адресу проведення перевірки: м. Тетіїв, вул. Карла Маркса, 164 . Відповідач зазначив в апеляційній скарзі свою адресу: м. Тетіїв, вул. Центральна (колишня Карла Маркса) 164 .

Колегія суддів проаналізувавши вказане в сукупності, не вбачає, доказів того, що перевірка не була проведена, оскільки відповідач не заперечує своє фактичне перебування за адресою: м. Тетіїв, вул. Карла Маркса, 164 , втім, у вказаному Витязі зазначено також адресу: м. Тетіїв, вул. Карла Маркса, 156 .

Щодо тези апеляційної скарги про те, що процедура зупинки та експлуатації ТП шляхом відключення від електромереж закріплена Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за №417/1442 (далі - Порядок №28), відтак позивач не має повноважень здійснювати заходи у вигляді зупинки її роботи та експлуатації, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1.1. розділу 1 Порядку №28 ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії).

Як підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності відповідача є 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний) та 23.69 Виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу. Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, того, що відповідач є учасником відносин, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами. Отже, колегія суддів вважає помилковими твердження відповідача, що на нього поширюється приписи Порядку №28.

Також, колегія суддів зауважує, що відповідач під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції жодним чином не спростував відсутність виявлених позивачем порушень.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної частки частково знайшли своє підтвердження під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції, у частині того, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми процесуального права, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову. Втім, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 317, 321-322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства Тетіївського районного підприємства по будівництву (Райагробуд) задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Головного управління Державної служби України з питань праці у Київській області до Колективного підприємства Тетіївське районне підприємство по будівництву про застосування заходів реагування задовольнити.

Застосувати до Колективного підприємства Тетіївського районного підприємства по будівництву (Райагробуд) (09800, Київська область, місто Тетіїв, вулиця Карла Маркса, 156, ) заходи реагування у сфері державного нагляду у вигляді запинки робіт, а саме: експлуатації ТП №23 шляхом відключення від електромереж на межі балансової належності з електропередавальною організацією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді І.О. Грибан

А.Б. Парінов