Справа № 540/3855/21
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3855/21

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Маланчук Л.С.,

за участю представників

позивача - Мокіної І.В.

відповідача - Діманової Т.А., ОСОБА_1

представників третіх осіб - Берещенко К.Л., Мокіної І.В., Козачук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Національного агентства з питань запобігання корупції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кваліфікаційно - дисциплінарна комісія адвокатури Херсонської області, Рада адвокатів Херсонської області, Недержавна некомерційна професійна організація "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

ОСОБА_2 ( далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (надалі - відповідач, НАЗК), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кваліфікаційно - дисциплінарна комісія адвокатури Херсонської області ( далі - третя особа-1), Рада адвокатів Херсонської області ( надалі - третя особа-2), Недержавна некомерційна професійна організація "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України ( надалі - третя особа -3), яким у редакції від 12.08.2021 року просить:

- визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції, щодо покладення на ОСОБА_2 обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному частиною першою ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції відкликати повідомлення ОСОБА_2 про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 15.06.2021 р. № 47-02/44338/21.

II. Позиція позивача, заперечення відповідача та пояснення третіх осіб

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що він займається адвокатською діяльністю та 26.09.2017 року Конференцією адвокатів Херсонської області його обрано членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" кваліфікаційно-дисциплінарні комісії адвокатури віднесено до органів адвокатського самоврядування належать, а відтак на позивача, як члена дисциплінарної палати КДКА Херсонської області поширюється дія ч. І ст. 5 цього Закону щодо незалежності адвокатури від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Разом з тим, 23.06.2021 року на ім`я ОСОБА_2 надійшло повідомлення НАЗК від 15.06.21р. №47-02/44338/21 про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - повідомлення НАЗК), за підписом в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Олександра Амплеєва. Позивач вважає дії НАЗК щодо покладення на нього обов`язку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що міститься у повідомленні НАЗК, такими, що суперечать ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції". Позивач не вважає себе особою, яка відповідає визначенню суб`єкта декларування, а відтак на його не поширюється дія цього Закону. При цьому, позивач вказує, що у повідомленні НАЗК відсутні обґрунтування та посилання на норму Закону України "Про запобігання корупції", за якою його можна було б віднести до категорії суб`єктів декларування. Позивач також відмічає, що у розділі ІІ чинного роз`ясненні Національного агентства з питань запобігання корупції від 03.02.2021 № 1 члени дисциплінарної палати КДКА не визначені, як суб`єкт декларування. Наведене за позицією позивача підтверджує, що адвокати, що здійснюють адвокатську діяльність та на праві виборності входять до складу органів адвокатського самоврядування не можуть бути суб`єктами декларування, оскільки це суперечить принципу правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права, з чим погодилось НАЗК у своїх роз`ясненнях від 19.02.2020 за вих.. № 620/0/1-20. Позивач стверджує, що визначені у повідомленні НАЗК вимоги свідчать про намагання відповідача протиправно втрутитись в роботу адвоката-члена КДКА та у поза-правовий спосіб незаконно примусити особу, котра здійснює адвокатську діяльність, подавати декларації відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

В судовому засіданні представниця позивача підтримала вказані позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

10.09.2021 року відповідачем надано до суду відзив на позов, яким вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у спірних правовідносинах Національне агентство діяло у межах та спосіб передбачений Законом. Зокрема, відповідач вказує, що відповідно до п.п. " в " п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єктами, на які поширюється дія Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі, інші особи, які входять до складу дисциплінарних комісій, утворених відповідно до інших законів, у даному випадку відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". При цьому, коло осіб, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначене законодавцем, а не Національним агентством. Також вказує, що поширення дії Закону на вказаних осіб настає з моменту включення (залучення, обрання, призначення) їх до складу конкурсної, дисциплінарної комісії і не ставиться Законом у залежність від їхнього перебування в трудових відносинах з відповідною комісією, отримання додаткової плати за членство в комісії, фактичної участі в її роботі, наділення представницькими функціями від імені комісії, мети і порядку утворення комісії тощо. Оскільки ОСОБА_2 є членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області, Національне агентство направило на його адресу повідомлення про факт неподання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в якому зазначило про необхідність протягом десяти днів з дня отримання цього повідомлення подати відповідну декларацію в порядку визначеному ч. 1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції". Щодо доводів позивача про відсутність у нього статусу суб`єкта декларування та обов`язку подання декларацій, то відповідно, до ст. 46 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатське самоврядування безпосередньо здійснюється, у тому числі, через діяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури. При цьому, кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури створюється та діє з метою реалізації публічно-правових функцій, виконання яких відповідно до ст. 50 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Так, безпосередньо від рішень кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури залежить чи отримає особа свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту; чи буде адвокату зупинено чи припинено його адвокатську діяльність, що відповідно породжує корупційні ризики, а отже й потребу у застосуванні до членів цих комісій певних антикорупційних інструментів, основними серед яких є механізми фінансового контролю. Отже, відповідач вважає, що КДКА виходячи з мети створення та кола її повноважень наділена владними управлінськими повноваженнями щодо набуття особою статусу адвоката, притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, крайньою формою якої є припинення права на заняття адвокатською діяльністю, що також узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладеною у постановах від 29.03.2018 у справі № 640/12325/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 607/3128/16-ц, від 16.10.2019 у справі № 160/109/19. Відповідач також вказує, що не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що в роз`ясненні Національного агентства від 03.02.2021 № 1 чітко не визначено, що члени дисциплінарних палат кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури є суб`єктом декларування, оскільки такі роз`яснення мають рекомендаційний характер і не містять в собі нових правових норм, тобто не можуть розширювати положення Закону, яким визначено коло суб`єктів декларування. Статус таких осіб визначається положеннями спеціальних законів та не підлягає конкретизації у наданому відповідачем роз`ясненні. Щодо доводів позивача про порушення Національним агентством незалежності адвокатури, то відповідач вважає, що поширення дії Закону України "Про запобігання корупції" (у тому числі, інституту фінансового контролю) на членів деяких органів адвокатського самоврядування (як осіб, які реалізують публічні функції, що можуть впливати на незалежність адвокатів) жодним чином не зачіпає незалежності ні адвокатури в цілому, ні окремих адвокатів зокрема, адже взагалі не стосується питань функціонування адвокатури/адвокатського самоврядування чи безпосередньої діяльності адвокатів - здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відтак, відповідач вважає, що оскаржувані позивачем дії НАЗК були націлені виключно на вжиття заходів необхідних для запобігання вчиненню позивачем, як членом кваліфікаційно-дисциплінарної палати адвокатури, правопорушень та притягнення його до відповідальності іншими державними органами, а відтак вказані дії безумовно не можна розцінювати, як втручання у незалежність адвокатури.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали вказані заперечення та просили відмовити у задоволені позову.

26.10.2021 від Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області ( третя особа - 1) надійшли до суду письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатура як незалежний інститут громадянського суспільства є спеціально уповноваженим недержавним професійним правозахисним інститутом, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги, зокрема, при вирішенні справ у судах чи інших державних органах. Враховуючи викладене, діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, і державні органи не можуть втручатися в її роботу, а тому на членів КДКА не поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" в частині можливості віднесення вказаних осіб до осіб, які прирівнюються до уповноважених осіб на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Звертає увагу на те, що 20.10.2021 року було засідання Комітету з питань антикорупційної політики Верховної Ради України, на якому було прийнято рішення, що існує правова невизначеність щодо суб`єктів декларування та вислови позицію, що адвокати, які входять до складу органів адвокатського самоврядування (КДКА та ВКДКА), не є суб`єкти, на яких покладено обов`язок подання декларацій до НАЗК.

В судовому засіданні представниця третьої особи-1 підтримала вказані пояснення та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

10.11.2021 р. Радою адвокатів Херсонської області ( третя особа-2) надано письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до профільного Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, а відтак обов`язок подання декларацій ( у випадку його наявності) мав бути закріплений у вказаному профільному законі. Натомість, у зв`язку з прийняттям ЗУ " Про запобігання корупції" та втратою чинності положень ЗУ " Про засади запобігання корупції" було внесено зміни стосовно вимог несумісності, проте до ст. 7 ЗУ " Про адвокатуру та адвокатську діяльність" жодних доповнень щодо обов`язку подання декларацій адвокатами - членами органів адвокатського самоврядування внесено не було. Крім того, положення п.п. "в" п. 2 ч. І ст. З ЗУ " Про запобіганні корупції", в редакції 02.10.2019 р., були чинним на момент внесення Законом № 524-ІХ від 04.03.2020 р. доповнення до ЗУ " Про адвокатуру та адвокатську діяльність" у зв`язку з ЗУ "Про запобігання корупції", що свідчить про те, що законодавець не встановив для адвокатів - членів органів адвокатського самоврядування обов`язку подання декларацій. Вказане за позицією третьої особи-2 підтверджує відсутність передбачених у законі підстав для віднесення відповідачем до суб`єктів декларування адвокатів - членів органів адвокатського самоврядування. Представниця третьої особи-2 зазначає, що: 1) КДКА не є такою юридичною особою; 2) члени дисциплінарної палати КДКА обираються більшістю голосів на Конференціях адвокатів регіону строком на 5 років з числа адвокатів регіону та не є штатними працівниками КДКА, не отримують заробітну платню, з ними не укладається трудовий договір. Натомість, відповідно до ч. 4 ст. 62 ЗУ " Про запобігання корупції", положення щодо обов`язковості дотримання антикорупційної програми включаються до трудових договорів, Правил внутрішнього розпорядку юридичної особи, а також можуть включатися до договорів, які укладаються юридичною особою. Таким чином, віднесення їх до суб`єктів декларування є протиправним та перебуває у невідповідності вимогам діючого законодавства. Окремо зазначає, що дисциплінарна палата КДКА не є "дисциплінарною комісією" у розумінні підпункту "в" пункту 2 частини 1 ст. З ЗУ " Про запобігання корупції", оскільки сама по собі не юридичною особою, має зовсім інший порядок утворення, ніж такі "дисциплінарні комісії", створені відповідно до ЗУ "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", тощо.

В судовому засіданні представниця третьої особи-2 підтримала вказані пояснення та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

22.09.2021 р. Недержавною некомерційною професійною організацією "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України ( третя особа - 3) надано письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки Національне агентство, здійснивши системний аналіз положень Конституції України, Закону України "Про запобігання корупції", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", рішення Конституційного Суду України у справі №3-р/2019, надало роз`яснення № 45-08/5374/20 від 17.02.2020, яким серед іншого вказано про те, що діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а державні органи не можуть втручатись в її роботу. При цьому, підтвердило, що віднесення Голови, членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Голови та членів ВКДКА до суб`єктів, визначених підпунктом "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України, може суперечити принципу правової визначеності. Аналогічне за змістом роз`яснення (вих. №45-12/8523/20 від 06.03.2020) Національне агентство надало адвокату Стоянову Миколі Михайловичу на звернення від 13.02.2020 вх. № 09/5587/20 та від 14.02.2020.

В судовому засіданні представниця третьої особи-3 підтримала вказані пояснення та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 17.08.2021 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.10.2021 р.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, підготовче засідання не відбулося, подальший розгляд справи призначено на 29.10.2021 року.

29.10.2021 р. судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання до 16.11.2021 р.

Ухвалою суду від 16.11.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2021.

В судовому засіданні 02.12.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_2 є особою, яка має право здійснювати адвокатську діяльність, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 229, виданим Кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури Херсонської області на підставі рішення № 2 від 07.05.1998 р. ( а.с. 21).

29.09.2017 Конференцією адвокатів Херсонської області позивача обрано членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області ( а.с. 20).

Як зазначає ОСОБА_2 , 23.06.2021 року на поштову адресу, яка зазначена ним в Єдиному реєстрі адвокатів України, надійшло повідомлення про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 15.06.2021 № 47-02/44338/21 (далі - повідомлення НАЗК), за підписом в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Олександра Амплеєва.

У повідомленні міститься інформація, що відповідно до частини 2 статті 51-2 Закону України "Про запобігання корупції" за результатом контролю щодо своєчасності подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що позивачем не подано щорічну декларацію за 2020 рік.

Також звертається увага на те, що протягом десяти днів з дня отримання повідомлення, позивач повинен подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку визначеним частиною 1 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції". ( а.с. 19)

Вважаючи дії НАЗК щодо покладення обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному частиною першою ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII), яким передбачено, зокрема

- у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

державний орган - орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб`єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю ( абзац 5 частини першої статті 1 Закону № 1700-VII).

суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону ( абзац 15 частини першої статті 1 Закону № 1700-VII).

правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність ( абзац 11 частини першої статті 1 Закону № 1700-VII);

- відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами ( ч. 1 ст. 2 Закону № 1700-VII).

- особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, інші особи, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, утворених відповідно до Закону України "Про державну службу", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законів (крім іноземців-нерезидентів, які входять до складу таких комісій), Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", і при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої цієї статті. ( підпункт "в" пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII);

- Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику. ( частина 1 статті 4 Закону № 1700-VII);

- організаційне, інформаційно-довідкове та інше забезпечення діяльності Національного агентства здійснює його апарат. Положення про апарат Національного агентства і його структура, а також положення про самостійні структурні підрозділи апарату затверджуються Головою Національного агентства. Гранична чисельність працівників апарату Національного агентства затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Голови Національного агентства. ( абзаци 1 -2 частини другої статті 8 Закону № 1700-VII);

- Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права, у тому числі, отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону ( пункт 5-1 частини 1 статті 12 Закону № 1700-VII)

- особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. (частина 1 статті 45 Закону № 1700-VII);

- Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль. (частина 1 статті 51-1 Закону № 1700-VII);

- державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку. (частина 1 статті 51-2 Закону № 1700-VII);

- якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону. Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування. (частина 2 статті 51-1 Закону № 1700-VII);

- за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку ( абзац перший частини 1 статі 65-1 Закону № 1700-VII)..

Наказом Національного агентства з питань запобігання корупції № 117/20 від 26.03.2020 року затверджено Положення про Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя (далі - Положення № 117/20), яким передбачено, зокрема

- Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя ( далі- Управління) є самостійним структурним підрозділом апарату Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) ( пункт 1 розділу І " Загальні положення" Положення № 117/20);

-основним завданням Управління є виконання повноважень Національного агентства щодо контролю за своєчасністю подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), повідомлень про суттєві зміни в майновому стані та про відкриття валютних рахунків в установах банків-нерезидентів, проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством (далі - спеціальна перевірка) та моніторингу способу життя суб`єктів декларування. ( розділ ІІ " Основні завдання Управління" Положення № 117/20);

- Управління в межах своєї компетенції та відповідно до покладених на нього завдань:1) здійснює контроль за своєчасністю подання декларацій, повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування та про відкриття валютних рахунків в установах банків-нерезидентів декларантами та членами їх сімей, крім окремих категорій осіб, зазначених у підпунктах "в", "г", "д", "е", "з", "и" пункту 1 частини першої статті 3 Закону, відповідно до вимог статті 52 і Закону та працівників Національного агентства; 2) виявляє факти неподання та несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування, повідомлень про суттєві зміни у майновому стані та про відкриття валютних рахунків в установах банків-нерезидентів декларантами та членами їх сімей; 3) здійснює підготовку письмових повідомлень суб`єктам декларування про факти неподання декларацій ( підпункти 1-3 пункту 1 розділу ІІІ " Основні функції Управління" Положення № 117/20).

VI. Оцінка суду

Аналіз наведених положень Закону № 1700-VII та Положення № 117/20, які підлягають застосовуванню до даних спірних правовідносин, свідчить про те, що

по-перше, до осіб, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування прирівнюються, зокрема, " … інші особи, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, утворених відповідно до … інших законів (крім іноземців-нерезидентів, які входять до складу таких комісій)… і при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII ( далі - суб`єкти декларування);

по-друге, суб`єкти декларування зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством;

по-третє, НАЗК має право проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог Закону № 1700-VII, у тому числі, щодо своєчасності подання декларації.

по-четверте, за результатами контролю Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК здійснює підготовку письмових повідомлень суб`єктам декларування про факти неподання декларацій.

по-п`яте, суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 Закону № 1700-VII.

по-шосте, за не подання суб`єктом декларування декларації передбачена кримінальна, адміністративна, цивільно-правова та дисциплінарна відповідальність.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.( частина 1 ст. 2 КАС України)

Стаття 5 цього Кодексу передбачено право кожної особи, яка вважає, що її право порушене, звернутися до суду за його захистом.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України у публічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень такий спір виникає у зв`язку з виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій відносно цієї особи.

Як встановлено судом, підставою звернення до суду з вказаним позовом є непогодження позивача з діями відповідача щодо покладення на ОСОБА_2 обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному частиною першою ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" за фактом отримання від Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК повідомлення про факт неподання ним щорічної декларації за 2020 рік.

При цьому, суть спору в межах даних спірних правовідносин полягає в тому, що на переконання позивача він не є суб`єктом декларування відповідно до Закону № 1700-VII.

Відповідач наполягає на зворотному, стверджуючи, що позивач будучи членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області прирівнюється до " інших осіб", уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які входять до складу дисциплінарних комісій, утворених відповідно Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що відповідає змісту підпункту " в " пункту 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII.

Вирішуючи дане спірне питання з урахуванням вказаних позицій сторін, суд враховує наступне.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 є адвокатом та 29.09.2017 конференцією адвокатів Херсонської області його було обрано членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (надалі Закон № 5076-VI), яким визначено, зокрема

- адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №5076-VI)

- адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. ( стаття 2 Закону № 5076-VI )

- адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності. ( стаття 5 Закону № 5076-VI )

З огляду на вказані положення Закону № 5076-VI адвокатура є недержавним самоврядним інститутом, а діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а оскільки адвокатська діяльність є незалежною, державні органи не можуть втручатись в її роботу.

Щодо правового статуту члена дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", то відповідно до нижченаведених норм цього Закону, зокрема -

- адвокатське самоврядування ґрунтується на принципах виборності, гласності, обов`язковості для виконання адвокатами рішень органів адвокатського самоврядування, підзвітності, заборони втручання органів адвокатського самоврядування у професійну діяльність адвоката. Брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування та бути обраними до їх складу можуть лише адвокати України. ( стаття 43 Закону № 5076-VI)

- завданнями адвокатського самоврядування є: 1) забезпечення незалежності адвокатів, захист від втручання у здійснення адвокатської діяльності; 2) підтримання високого професійного рівня адвокатів; 3) утворення та забезпечення діяльності кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури тощо ( частина 1 статті 44 Закону № 5076-VI);

- адвокатське самоврядування здійснюється, серед іншого, через діяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури ( частина 2 статті 46 Закону № 5076-VI);

- Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури підконтрольна та підзвітна конференції адвокатів регіону. ( частина 1 статті 50 Закону № 5076-VI);

- Голова та члени кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури обираються конференцією адвокатів регіону з числа адвокатів, стаж адвокатської діяльності яких становить не менше п`яти років та адреса робочого місця яких знаходиться відповідно в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві, місті Севастополі і відомості про яких включено до Єдиного реєстру адвокатів України, строком на п`ять років. Одна й та сама особа не може бути головою або членом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більше ніж два строки підряд. Голова кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури організовує і забезпечує ведення діловодства кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Голова, член кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути достроково відкликаний з посади за рішенням конференції адвокатів регіону, яка обрала його на посаду. ( частина 2 статті 50 Закону № 5076-VI);

- Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури діє у складі кваліфікаційної та дисциплінарної палат. Кваліфікаційна палата утворюється у складі не більше дев`яти членів, дисциплінарна - не більше одинадцяти членів палати. ( частина 3 статті 50 Закону № 5076-VI).

- до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури належать: 1) організація та проведення кваліфікаційних іспитів; 2) прийняття рішень щодо видачі свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту; 3) прийняття рішень про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю; 4) здійснення дисциплінарного провадження стосовно адвокатів; 5) вирішення інших питань, віднесених до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури цим Законом, рішеннями конференції адвокатів регіону, Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Ради адвокатів України, з`їзду адвокатів України. У передбачених цим Законом випадках повноваження кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури здійснює її кваліфікаційна або дисциплінарна палата. ( частина 5 статті 50 Закону № 5076-VI).

- рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. ( частина 8 статті 50 Закону № 5076-VI).

- Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є юридичною особою і діє відповідно до цього Закону, інших законів України та положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури. Установчим документом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури є положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, яке затверджується Радою адвокатів України. ( частини 10-11 статті 50 Закону № 5076-VI).

Аналіз вказаних положень Закону № 5076-VI свідчить про те, що по-перше, КДКА є органом адвокатського самоврядування, яка створена з іншою метою, ніж органи державної влади, державного управління та органи місцевого самоврядування, по-друге, КДКА та її дисциплінарна палата не уповноважені Законом №5076-VI на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, по-третє, члени дисциплінарної палати КДКА, як і весь склад КДКА, не призначаються, а обираються адвокатами з числа адвокатів, тобто з числа осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність відповідно до Закону №5076-VI.

Вказане на думку суду спростовує твердження відповідача, що позивач, будучи обраним членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області прирівнюється до " інших осіб", уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які входять до складу дисциплінарних комісій, утворених відповідно до вказаного Закону № 5076-VI.

Натомість, у порівняні з правовим статусом дисциплінарних комісій відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, дія якого не поширюється на адвокатів, то відповідно до статті 71 цього Закону порядок формування дисциплінарних комісій затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 7-10 Порядку здійснення дисциплінарних проваджень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, дисциплінарні комісії стосовно державних службовців, в залежності від категорій посад державної служби, утворюються за рішенням Кабінету Міністрів України або суб`єкта призначення, або керівником державної служби у відповідному державному органі.

Отже, з урахуванням мети, порядку створення зазначених дисциплінарних комісій та їх складу, на законодавчому рівні закріплено обов`язок представників таких комісій подавати щорічні декларації відповідно до Закону №1700-VII.

Також суд зазначає, що окремі норми Закону України "Про запобігання корупції" були досліджені Конституційним Судом України, яким 06.06.2019 прийнято рішення № 3-р/2019 у справі № 1-231/2018(2980/18, 3728/18) за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та 65 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 5 частини першої статті 3, абзацу третього частини третьої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції", пункту 2 розділу ІІ " Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб" (надалі - рішення у справі № 3-р/2019).

У рішенні від 06.06.2019 р. № 3-р/2019 Конституційний Суд дійшов висновку, що покладення на особу, яка не уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, обов`язку декларування відповідно до вимог закону "може розглядатися як втручання у приватне (особисте) та сімейне життя цієї особи, а тому таке втручання має здійснюватися з дотриманням вимог Конституції, що має найвищу юридичну силу".

Конституційний Суд наголосив "на важливості вимог визначеності, ясності та недвозначності юридичної норми. Бо інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі" (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5 мотивувальної частини Рішення від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005).

У рішенні від 06.06.2019 № 3-р/2019 Конституційний Суд також зазначив, що будь-які обмеження прав на свободу об`єднання, у тому числі покладання на громадян додаткових обов`язків у зв`язку з реалізацією цього конституційного права, повинні встановлюватись законом (доступним, передбачуваним і сформульованим з достатньою точністю); мати одну чи кілька легітимних цілей; бути потрібними в демократичному суспільстві, тобто зумовленими "нагальною суспільною потребою"; відповідати принципу пропорційності.

Крім того, Конституційний Суд у своєму рішенні від 06.06.2019 р. № 3-р/2019 зауважив, що юридичні конструкції норм права (дефініції, диспозиції), які не дають змоги їхнім адресатам - фізичним особам, що провадять діяльність, пов`язану із запобіганням, протидією корупції, чітко з`ясовувати свої обов`язки щодо подання декларації, повною мірою визначати свою поведінку та передбачати наслідки своїх дій, в окремих випадках можуть призвести до довільного тлумачення положень законів органами державної влади. А це вже може спричинити сваволю в притягненні фізичних осіб до юридичної відповідальності, зумовити настання для них інших негативних правових наслідків.

Відтак, на переконання суду, зміст підпункту "в" пункту 2 частини першої статті 3 та абзацу 2 частини третьої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" не відповідає принципу юридичної визначеності, оскільки не дає змогу невизначеним адресатам цих норм з достатньою точністю з`ясовувати свої обов`язки щодо подання декларації.

Вказане підтверджується листом в.о. керівника Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя О. Амплеєва від 19.02.2020 вих. № 620/0/1-20, адресованого голові НААУ, Ради адвокатів України Ізовітовій Л.П., яким в порядку надання роз`яснень повідомив, що діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування і державні органи не можуть втручатися в її роботу. При цьому, зазначив, що для вирішення питання про віднесення до осіб, які для цілей Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передусім членів ВКДКА, слід звернути увагу на рішення Конституційного суду України від 06.06.2019 № З-р/2019, та враховуючи розширене тлумачення Закону, а саме: віднесення Голови, членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Голови та членів ВКДКА до суб`єктів, визначених підпунктом "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону, може суперечити принципу правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права.

Тобто, уповноважена особа НАЗК вказаним листом визнала, що на Голову, заступників Голови, членів ВКДКА та Голову, заступників Голови та членів КДКА не поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" в частині можливості віднесення вказаних осіб до осіб, які прирівнюються до уповноважених осіб на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Разом з тим, вказана уповноважена особа НАЗК О. Амплеєв у червні 2021 року, тобто через майже через півтора року, всупереч наданому ним же особисто вищеописаному роз`ясненню, підписав письмове повідомлення ОСОБА_2 , як члену дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області про факт не подання ним декларації за 2020 рік, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, суд зауважує, що у період з лютого 2020 року по червень 2021 року зміни до Закону України "Про запобігання корупції" щодо визначення кола суб`єктів, на яких поширюється дія Закону не вносились, як і не вносились зміни до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, Законом України від 02.10.2019 № 140-IX " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції" ( далі - Закон № 140-IX) були внесені доповнення та зміни у Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII, зокрема підпункт "в" пункту 2 ч. І ст. 3 викладено в такій редакції: "в) представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, інші особи, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, утворених відповідно до Закону України "Про державну службу", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законів (крім іноземців-нерезидентів, які входять до складу таких комісій), Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", і при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої цієї статті".

При цьому, Законом України від 04.03.2020 № 524-IX " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про запобігання корупції" були внесені зміни у пункті 1 частини першої статті 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" слова та цифри "у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" замінити словами та цифрами "у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Тобто, були внесені зміни виключно у статтю 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", яка регулює вимоги щодо несумісності з діяльністю адвоката.

Крім того, вказаним Законом України від 02.10.2019 № 140-IX " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції" редакція Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII була доповнена статтею 13-1 " Уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції", якою з метою організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції, передбачених цим Законом, утворюються (визначаються) уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції. При цьому, частиною 3 вказаної статі передбачено, що керівник уповноваженого підрозділу (уповноважена особа) підзвітний і підконтрольний керівнику відповідного державного органу або Органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не були внесені зміни щодо утворення (визначення) уповноважених підрозділів (уповноважених осіб) з питань запобігання та виявлення корупції.

Суд також звертає увагу на зміст статей 19 та 62 Закону України "Про запобігання корупції", які регулюють питання прийняття антикорупційних програм, у т.ч. юридичними особами. Так, відповідно до ст. 19 цього Закону серед переліку органів, у яких приймаються антикорупційні програми, відсутні вказані органи адвокатського самоврядування. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 62 вказаного Закону положення щодо обов`язковості дотримання антикорупційної програми включаються до трудових договорів, Правил внутрішнього розпорядку юридичної особи, а також можуть включатися до договорів, які укладаються юридичною особою.

Як зауважили представники третіх осіб формування дисциплінарних комісій, представники яких вказані в підпункті "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону №1700-VII, відбувається за іншими принципами ніж обрання членів до дисциплінарної палати КДКА. Члени дисциплінарної палати КДКА обираються більшістю голосів на Конференціях адвокатів регіону строком на 5 років з числа адвокатів регіону та не є штатними працівниками КДКА, не отримують заробітну платню, з ними не укладається трудовий договір.

Підсумовуючи викладене та беручи до уваги рішення Конституційного Суду України від 06.06.2019 № 3-р/2019, на переконання суду станом на момент розгляду цієї справи редакція підпункту "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" прямо не визначає позивача, як суб`єкта Закону №1700-VII, що в свою чергу свідчить про протиправність дій відповідача щодо покладення на ОСОБА_2 обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному частиною першою ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Пунктом 10 частини 2 ст. 245 КАС України передбачено, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача суд вважає за необхідне зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції відкликати повідомлення ОСОБА_2 про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 15.06.2021 р. № 47-02/44338/21.

Разом з тим суд наголошує, що наявність чи відсутність тих чи інших обставин, які, на думку відповідача, свідчать про наявність корупційних ризиків, важливість здійснюваної органами адвокатського самоврядування діяльності, а також віднесення КДКА до суб`єктів владних повноважень, не дозволяють віднести позивача до суб`єктів декларування, оскільки виключно законом може бути віднесено позивача до таких суб`єктів.

При цьому, судова практика, на яку посилається представник відповідача у відзиві на позов, не є тотожною спірним правовідносинам у цій справі, а тому такі посилання відповідача на практику касаційного суду не можуть братись судом до уваги.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".

VII. Висновок суду

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2.статті 73 КАС України).

Приписами частини 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позову.

VIII. Розподіл судових витрат

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що за результатами розгляду даної справи позов задоволено сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судовий збір в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 ( місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції ( місцезнаходження 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28, ),за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кваліфікаційно - дисциплінарну комісію адвокатури Херсонської області (місцезнаходження 73003, м. Херсон, вул. Суворова, буд.30, ), Раду адвокатів Херсонської області ( місцезнаходження 73003, м. Херсон, вул. Гагаріна буд. 4, кв.43, ), Недержавну некомерційну професійну організацію "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України (місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, 5-й поверх, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції, щодо покладення на ОСОБА_2 обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному частиною першою ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".

Зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції відкликати повідомлення ОСОБА_2 про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 15.06.2021 р. № 47-02/44338/21.

Стягнути з Національного агентства з питань запобігання корупції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908,00 гривень

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 грудня 2021 р.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 104020000