Справа № 415/5960/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року справа №415/5960/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 жовтня 2021 р. у справі № 415/5960/21 (головуючий І інстанції Калмикова Ю.О.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Луганській області ДПП лейтенанта поліції Шумидуба Владислава Олександровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Луганській області ДПП лейтенанта поліції Шумидуба Владислава Олександровича, в якому просив скасувати постанову ДП18 №504938 від 10 липня 2021 року про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 1-3).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 08 жовтня 2021 року позов залишено без задоволення (а.с. 34-35).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до п.п. «г» п.4.14 ПДР України «Пішоходам забороняється переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо (1) є розділювальна смуга (2) або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, (3) а також у місцях, де встановлено огородження». Відповідно до п.4.7 ПДР України «Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч». Частиною першою статті 127 КУпАП встановлена відповідальність, зокрема, за перехід пішоходами проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються. Ані ПДР України, ані КУпАП не дають тлумачення терміну «невстановлене місце». Тобто, з урахуванням п.п. 4.14 та 4.7 ПДР України, під «невстановленим місцем» у ч.1 ст.127 КУпАП розуміється місце, де перехід проїзної частини заборонений. А саме в місцях, де є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження. Крім того, клопотання про ознайомлення з матеріалами справи суд залишив без уваги.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ДП18 №604938 від 10 липня 2021 року, прийнятою інспектором взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Луганській області ДПП лейтенанта поліції Шумидуба В.О., позивача притягнуто до відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП та застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ДП18 №604938 від 10.07.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.07.2021 року о 16 годині 27 хвилин м.Лисичанськ вул. В.Сосюри, буд. 350, пішохід перейшов проїзну частину дороги у невстановленому для цього місці, а саме: поза пішохідним переходом, чим порушив п. 4.7 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №604938 від 10.07.2021 року складена з дотриманням норм статті 283 КУпАП, а тому є такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

За пунктом 4.7 ПДР України, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Отже, для забезпечення безпеки дорожнього руху пішоходи зобов`язані користуватися пішохідними переходами під час перетину проїзної частини, які позначаються спеціальною розміткою та/або спеціальними знаками та/або обладнуються світлофорами, а у разі якщо вищезгадані засоби регулювання відсутні, ширина пішохідного переходу визначається шириною тротуару чи узбіччя. Переходячи проїзну частину, пішоходи зобов`язані рухатися тільки в межах пішохідного переходу, виходити за його межі заборонено.

За положенням п. 4.8 ПДР України, якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

Тобто, тільки за відсутності пішохідних переходів або перехрестя в обидва боки на відстані видимості допускається перехід поза пішохідним переходом проїзної частини, яка має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків.

Частиною 1 статті 127 КУпАП встановлено, що непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження обставин справи, відповідачем до суду першої інстанції додано диск з відеозаписом.

З відеозапису з нагрудної камери інспектора DSJX300055_ВВ0055 (файл ), вбачається що позивач-пішохід перейшов проїзну частину у невстановленому місці, а саме: поза пішохідним переходом, який був в зоні його видимості, чим порушив п. 4.7 ПДР України.

Відеозапис поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Доводи апелянта, що з урахуванням п.п. 4.14 та 4.7 ПДР України під «невстановленим місцем» у ч.1 ст.127 КУпАП розуміється місце, де перехід проїзної частини заборонений, колегія судів не приймає, оскільки відповідно до вимог п. 4.8 Правил дорожнього руху тільки за відсутності пішохідних переходів або перехрестя в обидва боки на відстані видимості допускається перехід поза пішохідним переходом проїзної частини, яка має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків.

Суд зазначає, що наданими відеозаписами зафіксовано факт порушення позивачем вимог п.4.7 ПДР України, а саме: позивач перейшов проїзну частину у невстановленому місці в зоні видимості перехрестя, будь-яких протиріч при дослідженні цих доказів щодо наявності в діях позивача адміністративного правопорушення, не має.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що відповідачем доведено скоєння позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Щодо доводу апелянта, що клопотання про ознайомлення з матеріалами справи суд залишив без уваги, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеною частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Як встановлено матеріалами справи, позивач 08.10.2021 року надав до суду заяву (Вх.№18179), про ознайомлення з матеріалами справи, в якій зазначено, що 08.10.2021 року позивачу стало відомо, що відповідач надав суду відеодокази та заперечення проти позову (а.с. 37).

Разом з тим, в матеріалах справи наявна ще одна заява позивача від 20.09.2021 року (Вх.№16870) про ознайомлення з відзивом відповідача та відеодоказами нагрудної камери поліцейського (а.с. 32). Підтвердження про ознайомлення з матеріалами справи відсутнє.

Відповідно до телефонограми по справі №415/5960/21 від 13.09.2021 року, складеної секретарем судового засідання Лисичанського міського суду Невечеря Т.В., позивач повідомлений, що розгляд справи за його позовом відбудеться 08.10.2021 року об 08:00 год. (а.с. 30).

Тобто, Коваленка А.О. відповідно до положень ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України було повідомлено про розгляд адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності. Доказів ознайомлення з відзивом та відеодоказами за період з 13.09.2021 року по 08.10.2021 року матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості ознайомитись з відеодоказами, як до судового засідання так і під час розгляду справи 08.10.2021 року, про яке був повідомлений належним чином. А неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАСУ, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, до суду апеляційної інстанції 17.11.2021 року позивач надав заяву про не взяття до уваги та не прийняття до розгляду доказів в порядку п.9 ст.79 КАС України, у зв`язку з тим, що позивач не отримував від відповідача відзив на позовну заяву та відеодокази та не знайом з цими доказами.

Суд вважає помилковим твердження апелянта про не взяття до уваги та не прийняття до розгляду відзив з доказами відповідача на позовну заяву, оскільки п.9 ст. 79 КАС України зазначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Пунктом 10 ст. 79 КАС України визначено, що докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Матеріали справи свідчать, що 5 дисків з відеозаписами (п.9 ст.79 КАС України докази подані до суду в електронній формі) були подані до канцелярії суду першої інстанції разом з клопотанням відповідача про розгляд справи без його участі 18.08.2021 року (Вх.№15038/21Вх), тобто до судового засідання, з огляду на що, суд не вбачає порушення процедури збирання доказів судом першої інстанції.

Твердження позивача, що він не знайом з цими доказами, оскільки суд першої інстанції не надав доступ до матеріалів справи, суд не приймає, оскільки судом встановлено, що позивач був ознайомлений з відеозаписом правопорушення (файл ) під час початку розгляду справи інспектором патрульної поліції.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що постанова про адміністративне правопорушення є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 жовтня 2021 р. у справі № 415/5960/21 - залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 жовтня 2021 р. у справі № 415/5960/21 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 21 грудня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 21 грудня 2021 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко