Справа № 401/3283/21
Суддя: Мельничик Ю. С.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

копія
Справа № 401/3283/21 Провадження № 2-а/401/63/21

21 грудня 2021 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючий суддя Мельничик Ю.С.,

з участю: секретаря судових засідань Пилипенко Т.Ю.,

представника позивача, адвоката Баранчука Ю.В.,

відповідача Залоїло М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора ВП №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області капітана поліції Залоїло Миколи Миколайовича та відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №422922 від 17 вересня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

Процедура (рух справи) :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого інспектора ВП №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області капітана поліції Залоїло Миколи Миколайовича та відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №422922 від 17 вересня 2021 року, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Ухвалою суду 18 жовтня 2021 року адміністративний позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом семи днів з дня отримання ухвали, та сплатити судовий збір.

23 жовтня 2021 року ОСОБА_1 усунув недоліки адміністративного позову подавши до суду квитанцію про сплату судового збору.

Відповідно до ч.2 та ч.6 ст.12, ч.ч. 1-3 ст.257, ч.5 ст.262 КАС України ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року відкрито позовне провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з'явився.

Представник позивача просив розглядати справу без участі позивача, позов підтримує з підстав в ньому викладених.

Відповідач подав відзив на позов, в судовому засідані просив відмовити в позові.

Аргументи позивача, ОСОБА_1 :

Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що 01.10.2021 року рекомендованим листом він отримав копію постанови винесеної ст. інспектором відділення поліції №1 (м. Світловодськ) Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області капітаном поліції Залоїло М. М. серія ЕГА № 422922 від 17.09. 2021 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 170 гривень, за нібито вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з таких підстав: 1) він не перебував у приміщенні Світловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області 27500, м. Світловодськ, вул. В. Куцевича, 8, під час спілкування із правоохоронцями. Спілкування із правоохоронцями відбувалося на східцях, перед входом до будівлі Світловодського відділу поліції; 2) його спілкування із ст. інспектором відділення поліції №1, (м. Світловодськ), Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, капітаном поліції Залоїло М. М. , також відбувалося на східцях, перед входом до будівлі Світловодського відділу поліції; 3) при ньому не були розглянуті матеріали справи ст. інспектором відділення поліції №1 (м. Світловодськ) Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, капітаном поліції Залоїло М. М.; 3) капітаном поліції Залоїло М. М. йому не було роз`яснено права та не було надано можливості скористатися послугами адвоката; 4) Ст. інспектором відділення поліції №1 (м. Світловодськ) Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, капітаном поліції Залоїло М. М., також не було встановлено його особу, адже документів, що посвідчують особу, відповідачем Залоїло М. М. у нього не запитувалося. Таким чином, позивач не погоджується із зазначеним рішенням, бо вважає себе невинуватим, постанову серії ЕГА № 422922 від 17.09.2021 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків і фактичним обставинам справи, порушення норм матеріально і процесуального права.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав до суду: - копію свого паспорта громадянина України та РНОКПП; - копію оскаржуваної постанови відповідача в справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 422922 від 17.09. 2021 року.

Аргументи відповідача, старшого інспектора ВП №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області капітана поліції Залоїло Миколи Миколайовича:

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав з наступних підстав. Зазначив, що статтею 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України, питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" прийнято постанову від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" (постанова від 11.03.2020 №211), якою з метою запобігання поширенню коронавірусу СОVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 на усій території України введено карантин з 12.03.2020 до 03.04.2020, зобов'язано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, обласні, Київську міську державні адміністрації разом з органами місцевого самоврядування забезпечити: організацію виконання та контроль за дотриманням на відповідній території вимог цієї постанови, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів; подання щодня Міністерству охорони здоров'я інформації про здійснення заходів щодо запобігання поширенню коронавірусу СОVID-19 для її узагальнення та інформування Кабінету Міністрів України (пункт 2). Постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2021 №954 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року "№1236 і від 29 червня 2021 року №677 в п.2-2 зазначено, що з 17 червня 2021 на території України встановлюється "зелений" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно. Згідно розділу «VIII» Наказу МВС від 23.05.2017 року №440 «Контроль за здійсненням пропускного режиму, охороною адміністративних будинків органів (підрозділів) поліції, додержанням правил пожежної безпеки та санітарних норм і правил». Організація та забезпечення пропускного режиму до адміністративного будинку органу (підрозділу) поліції покладаються на начальника цього органу (підрозділу), а контроль за здійсненням пропускного режиму - на чергову службу. З метою контролю оперативний черговий зобов`язаний: 1) провести інструктаж поліцейського, який здійснює допуск до адміністративного будинку органу (підрозділу) поліції, перевірити наявність журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених; 2) здійснювати контроль за несенням служби і веденням журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених. В разі порушень якого оперативний черговий (здійснивши неналежний контроль перебування в адмінприміщенні без засобів індивідуального захисту) сам несе відповідальність відповідно до ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Посилається на те, що в позовній заяві позивач вказує, що він лише раз заходив до приміщення адмінбудівлі відділення для зустрічі з дізнавачем, але ця інформація є недостовірною, адже останній неодноразово заходив до зазначеного приміщення (лише двічі заходив та виходив під часвнесення даних до інформаційно-телекомунікаційної системи ІПНП «складанні та винесенні електронної постанови»), на прохання одягнути маску реагував вороже, відмовлявся в категоричній формі її одягати, брати нову (індивідуально запаковану) захисну маску, вказавши, що не бажає дихати фекаліями. Крім цього відповідач зазначає, що вказана подія ним два дні поспіль фіксувалась на службовий прилад «Бодікам», а саме 02.09.2021 та 17.09.2021 року (вказаний факт зафіксовано відповідно ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» та відповідно наказу МВС від 18.12.2018 №1026).

Зазначає, що відповідно наказу МВС від 18.12.2018 №1026, яким затверджено «Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов'язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов'язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час проведення відеозйомки вказаними вище приладами, поліцейський не може знати та бути впевненим в збереженні знімаємого в даний момент часу відео, він може лише перевірити справність роботи увімкнутого (червоного) індикатору роботи. Наявність чи відсутність відео можна дізнатись після вимкнення приладу в кінці розмови, а не під час доведення вини особи.

З даного приводу відсутність відео з портативного відеореєстратора під час виявлення, вжиття заходів для припинення правопорушення, а вразі неможливості його припинення (при неодноразових попередженнях необхідності припинення вчинення правопорушення, як в даному разі) винесення постанови поліцейським, може стати окремим питанням ініціювання особою піддаваємою стягненню (під час оскарження дій поліцейського) проведення службової перевірки відносно першого.

Стосовно доказів вини позивача, то відповідач зазначає, що він знав про наявність відео відзнятого 02.09.2021 року та високу ймовірність відеофіксації зазначеного факту 17.09.2021 року. Крім того, в підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідачем, як основним свідком вчинення правопорушення, заплановано написати з даного приводу розгорнутий рапорт. З даного приводу в електронній постанові (в примітках) він зазначив, що «матеріали додаються», та чи мається вказаний запис в паперовій версії чи з технічних причин відсутній, він не знає, так як не має доступу до адмінпрактики (куди зазначена постанова разом з вказаним рапортом в цей же день ним була передана).

Відповідач також зазначає, що під час винесення адміністративної постанови, позивачу неодноразово пропонувалось ознайомитись з матеріалами перевірки, тоді він міг би на законних підставах (не порушуючи вимоги наказу МВС від 18.12.2018 №1026, зупинити відеофіксацію правопорушення на його службовому відеореєстраторі) залучити до ознайомлення іншого співробітника для подальшої відеофіксації процесу (іншою службовою камерою відеореєстратором), але позивач в категоричній формі відмовився, як і відмовився від написання пояснень, заяв та клопотань. Крім того, позивачу було надано роз'яснення його прав та обов'язків, повідомлено про можливість залучення правозахисника, але позивач відповів, що дуже добре сам знає права та допомоги не потребує.

На підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, відповідач надав до суду: відеозаписи, що зафіксовані на службовий прилад "Бодікамера" від 02.09.2021 та від 17.09.2021; копію рапорту з матеріалів електронної постанови серії ЕГА № 422922 від 17.09.2021 року.

Позиція відповідача, відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області:

Від відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області заяв по суті справи до суду не надходило.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши матеріали справи та зміст заяв позивача та відповідача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку.

Встановлені судом обставини справи:

17 вересня 2021 старший інспектор відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області капітан поліції Залоїло М.М. виніс постанову серії ЕГА № 422922 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП. Вказаною постановою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за те, що ОСОБА_1 17 вересня 2021 року в м.Світловодськ по вул.Глінки 8 на неодноразові прохання одягнути захисну маску в приміщенні адмінбудівлі категорично відмовився.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що вважає себе невинуватим, а вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків і фактичним обставинам справи, порушення норм матеріально і процесуального права.

Відповідач заперечуючи проти позову, в підтвердження обґрунтованості та правомірності прийнятої постанови надав суду відеозаписи, якідодано до відзиву та долучені до матеріалів справи.

Джерела права, оцінка суду:

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

Частиною 1 ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 3 Конституції України задекларовано як найвищу соціальну цінність життя, здоров`я та безпеку людини, наявність у держави позитивного обов`язку забезпечувати права і свободи людини.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб визначено Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", відповідно до статті 1 якого карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За правилами ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (у редакції, чинній на день вчинення правопорушення - 17 вересня 2021 року, далі - Постанова №1236), у відповідності до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 1 жовтня 2021 р. на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" .

Згідно п.2-1 Постанови №1236 "Зелений", "жовтий" та "помаранчевий" рівні епідемічної небезпеки визначаються керівником робіт з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, пов`язаної із поширенням на території України COVID-19, за результатами щоденної оцінки відповідних ознак епідемічної небезпеки. Інформація про зазначені рівні розміщується на офіційному інформаційному порталі Кабінету Міністрів України (за посиланням http://covid19.gov.ua) та веб-сайті Міністерства охорони здоров`я (за посиланням https://moz.gov.ua ).

Відповідно до п.п.1 п. 2-2 Постанови №1236, - з 17 червня 2021 р. на території України встановлюється "зелений" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Визначення поняття "громадські будинки та споруди" наведено в п.3.6 державних будівельних нормах України від 2019 року В.2.2-9:2018, під яким розуміється загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі). В додатку А до вказаних норм серед переліку основних груп будинків та приміщень громадського призначення визначено, зокрема, правоохоронні організації.

Диспозиція ч. 2 ст. 44-3 КУпАП передбачає, що підставою для накладення штрафу є перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Отже, заборона перебування в громадських будинках, спорудах під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту встановлена безпосередньо у диспозиції ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а тому остання не є бланкетною нормою.

Та обставина, що ця заборона міститься також у переліку обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених п.п.1 п. 2-2 Постанови №1236, сама по собі не свідчить про те, що відповідна заборона була встановлена виключно підзаконним актом та з порушенням ст. ст. 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

В абз. 2 п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020 (230/20) наголошено на тому, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. Разом з тим вказане рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020 (230/20) не містить висновків про те, що заборона перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, є обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 222 КУпАП визначено категорії справ про адміністративні правопорушення, які розглядають органи Національної поліції.

Зі змісту ч. 2 ст. 222 КУпАП вбачається, що розгляд справ за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП проводять органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію" поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до II розділу п. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора має відбуватися з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 245, 246, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною другою ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо(неупереджено); добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тощо.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.286 КАС України, яка є спеціальною нормою до даних правовідносин, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Висновок суду:

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало виявлення фактуперебування позивача в приміщенні адмінбудівлі відділення поліції у м.Світловодськ без вдягнутої захисної маски.

Судом було досліджено надані відповідачем відеозаписи, з яких вбачається, що позивач 17 вересня 2021 року перебував в приміщенні адмінбудівлі відділення поліції у м.Світловодськ без вдягнутої захисної маски та на неодноразові прохання оперативного чергового відділення поліції вдягнути захисну маску в приміщенні адмінбудівлі категорично відмовився.

Доводи позивача про те, що він не перебував у приміщенні відділення поліції у м.Світловодськ, а спілкувався з правоохоронцями на східцях перед входом до будівлі Світловодського відділу поліції, спростовано наданими відповідачем відеозаписами, з яких видно, що дійсно 17 вересня 2021 року ОСОБА_1 зайшов та перебував в приміщенні будівлі відділення поліції у м.Світловодськ без вдягнутої захисної маски, після чого інспектором чергової частини йому було повідомлено про те, що їх розмова, у відповідності до ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", фіксується за допомогою пристрою "Бодікам". На неодноразові прохання інспектора поліції вдягнути захисну маску ОСОБА_1 відмовився та повідомив, що "принципово" не буде її вдягати, оскільки це є незаконним та суперечить Конституції України. Після того як позивачу було повідомлено про те, що відносно нього буде складено відповідний адміністративний матеріал, останній вийшов з приміщення будівлі на вхід до східців, однак після цього неодноразово заходив та залишав зазначене приміщення без вдягнутої захисної маски.

Суд визнає відеозапис з нагрудної камери поліцейського належним доказом у справі, оскільки ним було зафіксовано перебування ОСОБА_1 у громадській споруді під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, тобто відеозапис містить інформацію щодо предмета доказування.

Також вказаними відеозаписами спростовуються доводи позивача про те, що при ньому не були розглянуті матеріали справи, не було роз'яснено права та не надано можливості скористатися послугами адвоката, оскільки відеозаписи містять інформацію про порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, відповідачем, старшим інспектором відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Залоїло М.М. було повідомлено ОСОБА_1 про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення, роз`яснено йому права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, в тому числі користуватися юридичною допомогою адвоката, роз`яснено порядок та строк оскарження постанови, а також було запропоновано ознайомитися з матеріалами справи та заявити будь- які клопотання, на що останній відмовився.

Суд також звертає увагу на безперервність відеозапису, що наданий суду, який відображає усі дії поліцейського щодо притягнення позивача до відповідальності, та які повністю відповідають законним діям посадової особи, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення та виносить постанову.

Суд зазначає, що на підставі належних, та допустимих доказів у судовому засіданні достовірно встановлено, що 17 вересня 2021 року в м.Світловодськ по вул.Глінки 8 , ОСОБА_1 перебував в приміщенні адмінбудівлі відділення поліції у м.Світловодськ без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, на неодноразові прохання одягнути захисну маску в приміщенні адмінбудівлі категорично відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Крім того, на відеозаписі позивач ОСОБА_1 , відмовляючись вдягнути захисну маску, стверджував, що заборона перебування в громадських будинках, спорудах під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту є незаконною, такою, що суперечить Конституції України та обмежує його права.

Суд наголошує, що законність постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 не є безпосереднім предметом спору і не може бути належним чином перевірена судом у межах цієї справи, в якій не приймає участь суб`єкт прийняття такої постанови.

З огляду на предмет позову та межі доказування в даній справі, для перевірки законності притягнення позивача, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП належить перевірити чи було станом на 17 вересня 2021 року на території України запроваджено карантин, а також пересвідчитись у тому, що відповідна особа перебувала в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту.

Як раніше зазначалося, станом на 17 вересня 2021 року карантин на всій території України було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, а факт перебування ОСОБА_1 в приміщенні адмінбудівлі відділення поліції у м.Світловодськ без вдягнутих засобів індивідуального захисту підтверджується належними доказами, та не заперечується самим позивачем. Отже, позивачем фактично було визнано обставину його перебування в громадській будівлі (споруді) без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот.

Виходячи зі змісту ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 72, ч. ч.1, 2 ст. 77 КАС України, вбачається, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, підтверджено належними доказами - відеозаписами порушення та постановою про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2021 року, які складено відповідачем відповідно до чинного законодавства.

Суд зазначає, що відповідач довів обґрунтованість та законність прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення за вказане порушення. Разом з цим, позивач доводи відповідача не спростував, так як не довів обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що справа про адміністративне правопорушення розглянута відповідачем у встановленому порядку провадження в справах про адміністративні правопорушення, посадовою особою, уповноваженою розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на законних підставах. Відповідач довів правомірність винесеної ним постанови в справі про адміністративне правопорушення і оскаржувана постанова є обґрунтованою і законною. Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доведена та підтверджується належними та допустимими доказами. Отже, оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою, є правомірною, а тому рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 122, 245-249, 251, 252, 256, 268, 279, 283, 284, 293 КУпАП, ст.ст. 12, 72-79, 90, 139, 244-246, 250, 262, 271, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в позові ОСОБА_1 до старшого інспектора ВП №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області капітана поліції Залоїло Миколи Миколайовича та відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №422922 від 17 вересня 2021 року.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду упродовж десяти днів з дня його проголошення, у порядку визначеному ст. 297 КАС України.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - старший інспектор ВП №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області капітан поліції Залоїло Микола Миколайович, адреса: вул. Куцевича, 8, м.Світловодськ Кіровоградської області.

Відповідач - відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області, адреса: вул. Куцевича, 8, м.Світловодськ Кіровоградської області.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом