Справа № 640/29740/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Київ № 640/29740/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.02.2019 №, №, №, №.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на протиправність та безпідставність прийнятих ГУ ДФС у м. Києві за наслідками проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 31.01.2019 №171/26-15-42-03-) податкових повідомлень-рішень від 28.02.2019 №, №, №, №. Позивач зазначив, що перед призначенням та проведенням документальної перевірки контролюючий орган мав з`ясувати дійсні обставини щодо повідомлення кредитором (банком) боржника ( ОСОБА_1 ) про прощення (анулювання) останньому заборгованості за кредитним договором. Оскільки у випадку неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу обов`язок з нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб, передбачений у пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, у такого боржника (фізичної особи) не виникає. Виходячи зі змісту акта перевірки позивач стверджує, що ГУ ДФС у м. Києві під час перевірки не дослідило документи, що підтверджують направлення (вручення) кредитором повідомлення про прощення боргу ОСОБА_1 . Крім того, позивач посилався на недостовірність наведеної у листі ПАТ «Укрсоцбанк» від 03.08.2018 вих. №05.6-12/78-802, та відсутність у спірних правовідносинах об`єкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб. А саме, як пояснив позивач, 24.05.2007 між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту №10-29/3455, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав від Банку у тимчасове користування на умовах повернення грошові кошти у сумі 120 000 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 13,00% річних, встановленим порядком погашення суми основної заборгованості за кредитом та процентів, та кінцевим строком погашення заборгованості до 24.05.2022. З метою забезпечення зобов`язання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, в той же день названі сторони уклали іпотечний договір №02-10/1706, за умовами якого позичальник передав Банку в іпотеку придбане за кредитні нерухоме майно. 11.12.2017 на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки Банк набув право власності на нерухоме майно (квартиру). З огляду на наведене позивач вважає, що після переходу права власності на предмет іпотеки до Банку він виконав своє зобов`язання з погашення кредиту перед кредитором повністю, а тому в даному випадку можна стверджувати, що підставою для погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитом слугувало не самостійне рішення Банку про прощення заборгованості, а реалізація Банком стягнення на предмет іпотеки. Крім того, позивач посилався на норми пп. 165.1.16 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, що на його думку, повністю нівелюють його податковий обов`язок.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі №640/29740/20 за вказаним позовом та дану справу призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника Головного управління ДПС у м. Києві через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, разом із додатковими матеріалами (матеріалами документальної перевірки) та клопотанням про заміну відповідача в порядку процесуального правонаступництва. У тексті свого відзиву представник Головного управління заперечував проти задоволення позовних вимог повністю та навів наступні мотиви в обгрунтування правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень. Оскаржувані рішення були винесені на підставі акта від 31.01.2019 №171/26-15-42-03- «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017». Зокрема, в акті перевірки зафіксовано, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримав від ПАТ «Укрсоцбанк» дохід за ознакою « 126» (а саме у вигляді додаткового блага), який згідно з п. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи. Однак у встановлений строк позивач відповідну декларацію не подав, суму отриманого доходу не задекларував та до бюджету податок з доходів фізичних осіб і військовий збір не сплатив.

Додатково у відповідь на зауваження позивача представник ГУ ДПС у м. Києві зазначив, що зі змісту отриманих від Банку документів (а саме листа ПАТ «Укрсоцбанку» від 03.08.2018 вих. №05.6-12/79-802, довідки (вих. №1741 від 22.12.2017) про отримання платником податків - ОСОБА_1 доходу у вигляді прощеного боргу, разом із доказами надіслання та вручення вказаної довідки платнику) контролюючий орган встановив як факт вручення повідомлення про прощення боргу (довідки) боржнику, так і обставину існування кредитної заборгованості після звернення банком стягнення на предмет іпотеки.

У свою чергу представник позивача подав до суду клопотання, де просив долучити до матеріалів справи копію довідки АТ «Альфа-Банк» вих. №34031-23.1 від 14.04.2021, що, на думку позивача, спростовує обґрунтованість висновків акта перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.12.2021 здійснено заміну відповідача у справі - Головного управління ДФС у м. Києві () - на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві ().

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.01.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ за №272 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )», за змістом якого було вирішено на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.2 п. 78.1 п. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та у зв`язку із одержанням інформації про отримання фізичною особою-платником податків доходу у вигляді анульованого боргу за кредитом провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 21.01.2019 по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів. В якості мети для проведення перевірки визначено «перевірку провести з метою дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ «Укрсоцбанк» () за період з 01.01.2017 по 31.12.2017».

Як стверджував відповідач та не заперечив позивач копія цього наказу від 11.01.2019 №272 разом із повідомленням про проведення перевірки (вих. №2535/Г/26-15-42-03-27 від 11.01.2019) були надіслані в той день на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 (а саме - АДРЕСА_1 ), та були вручені адресату 17.01.2019 (про що свідчать наявні у контролюючого органу фіскальний чек відділення ПАТ «Укрпошта» від 11.01.20219 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №169).

В подальшому, працівником ГУ ДФС у м. Києві упродовж періоду з 21.01.2019 по 25.01.2019 відповідно до наказу від 11.01.2019 №272 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання позивачем вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ «Укрсоцбанк» () за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За результатами проведення вказаної документальної перевірки 31.01.2019 складений акт з реєстраційним №171/26-15-42-03-, яким встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 та п. 179.7 ст.179 Податкового кодексу України, в наслідок чого контролюючим органом донараховано платнику податок на доходи фізичних осіб у сумі 441 823,98 грн.;

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, що полягає у неподанні податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік;

- п. 161 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України, внаслідок чого контролюючим органом донараховано платнику військового збору в сумі 36 818,67 грн.;

- пп. «а» п. 176.1 п. 176 та п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, що полягає у не надано до перевірки Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

За змістом акта перевірки (стор. 2 такого акта) перевіряючим при проведенні перевірки були досліджені наступні документи: відомості з Державного реєстру фізичних осіб про суми отриманих доходів за видами доходів за період з 01.1.2017 по 31.12.2017; лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 03.08.2018 №05.6-12/79-802 (вх. №48983/10 від 07.08.2018); копія довідки ПАТ «Укрсоцбанк» щодо отриманого ОСОБА_1 доходу у вигляді прощеного боргу вих. №1741 від 22.12.2017.

Так, в ході перевірки контролюючим органом було встановлено, що за даними відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2017 по 31.12.2014 платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід у сумі 2 454 577,69 грн. з ознакою доходу « 126» (що відповідно до довідника ознак доходів у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, означає «дохід, що отриманий платником як додаткове благо»).

Поряд з цим, у тексті свого листа від 03.08.2018 вих. №05.6-12/79-802 ПАТ «Укрсоцбанк» підтвердив наявну в Державному реєстрі інформацію про суму нарахованих (виплачених) доходів у вигляді додаткового блага на користь платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 та про відображення такої нарахованої (сплаченої) суми доходу на користь названої фізичної особи у поданому Банком податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і суму триманого з них податку, упродовж 2017 року (форми №1 ДФ).

З огляду на отриману контролюючим органом податкову інформацію, ГУ ДФС у м. Києві шляхом направлення листа від 12.11.2018 №72228/г/26-15-13-04-20 запропонувало платнику надати інформацію та документальне підтвердження стосовно не подання ним декларації про доходи і майновий стан за 2017 рік та відповідно не декларування факту отримання доходу у вигляді додаткового блага. Як за фіксовано в тексті акта перевірки (стор. 3 такого акта), платник податків вказаний лист, проте податкову декларацію про майновий стан та доход за 2017 рік до початку проведення документальної перевірки не подав.

У зв`язку з цим перевіряючий встановив, що позивачем в порушення вимог абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 та п. 179.7 ст.179 Податкового кодексу України, а також п. 161 підрозд. 10 розд. XX цього ж Кодексу було занижено податкові зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб за 2017 рік на суму 441 823,98 грн. (що становить18% від суми отриманого доходу у вигляді додаткового блага 2 454 577,69 грн.) та податкові зобов`язання з військового збору на суму 36 818,67 грн. (що становить 1,5% від суми отриманого доходу у вигляді додаткового блага 2 454 577,69 грн.).

28.02.2019 ГУ ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки від 31.01.2019 №171/26-15-42-03- прийняло оспорювані податкові повідомлення-рішення:

- за № форми «ПС», згідно якого відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України у зв`язку із встановленим порушенням пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 цього ж Кодексу (тобто, за фактом неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік) застосувало до позивача штрафну санкцію у сумі 170 грн.;

- за № форми «Р», згідно якого у зв`язку із встановленим порушенням абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 та п. 179.7 ст.179 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, ч. 1 п. 123.1 ст. 123 цього ж Кодексу, визначило позивачу до сплати грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 552 279,98 грн. (в т.ч. за податковим зобов`язанням - 441 823,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 110 456 грн., - що становить 25% від збільшеної суми податкового зобов`язання);

- за № форми «Р», згідно якого у зв`язку із встановленим порушенням п. 161 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України та відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, ч. 1 п. 123.1 ст. 123 цього ж Кодексу, визначило позивачу до сплати грошове зобов`язання по військовому збору на суму 46 023,34 грн. (в т.ч. за податковим зобов`язанням - 36 818,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 9 204,67 грн., - що становить 25% від збільшеної суми податкового зобов`язання);

- за № форми «ПС», згідно якого відповідно до п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України у зв`язку із встановленим порушенням пп. «а» п. 176.1 п. 176 та п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 цього ж Кодексу (тобто, за фактом неподання до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу) застосувало до позивача штрафну санкцію у сумі 510 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення від 28.02.2019 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з пп. 163.1.1 та 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), у редакції чинній станом на 31.12.2017, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз. 2 п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Положеннями пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

У свою чергу в пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, є вичерпним.

Так, за змістом пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема:

д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Поряд з цим нормами п. 165.1 ст. 165 ПК України визначений перелік доходів, які не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, серед них, зокрема:

- доходи, отримані внаслідок реалізації заставленого майна, майна платника податку при зверненні стягнення фінансовою установою на таке майно у зв`язку з невиконанням платником податку своїх зобов`язань за договором кредиту (позики), за умови що таке майно було придбано за рахунок такого кредиту (позики) (пп. 165.1.16 п. 165.1 ст. 165);

- основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;

сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності (пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України);

Згідно з п. 179.1 і 179.2 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом; від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу; у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.

У силу положень пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Проаналізувавши зміст наведених норм ПК України у сукупності суд дійшов висновку, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Оскільки при списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. При цьому, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, а також неустойку. Тому база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Дослідивши наявні у справі матеріали суд встановив, що 24.05.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (як кредитодавцем) і ОСОБА_1 (як позичальником) був укладений договір про надання кредиту від 24.0.2007 №10-29/3455, за умовами якого позивач одержав у банку строковий кредит в доларах США, зі сплатою у встановленому порядку та періодичністю відсотків.

Оригінал чи засвідчену копію такого кредитного договору позивач до суду не подав, та натомість у тексті свого позову пояснив, що розмір одержаного ОСОБА_1 цільового кредиту становив 120 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом 13 процентів річних, та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 24.05.2022 (наведені відомості знайшли свої підтвердження в тексті іпотечного договору).

Водночас з метою забезпечення виконання позичальником (позивачем) своїх зобов`язань за договором кредиту від 24.0.2007 №10-29/3455, названі сторони в той же день уклали іпотечний договір за №02-10/1706, що посвідчений нотаріально та зареєстрований в Реєстрі за №1858. Зокрема, за умовами іпотечного договору (копія якого наявна у матеріалах справи) іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) передає в іпотеку іпотекодержателю (Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк») у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №10-29/3455 від 24.05.2007, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, нерухоме майн, що придбане іпотекодавцем за кредитні кошти надані іпотекодержатилем відповідно до умов договору, яким обумовлене основне зобов`язання, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

Згідно п. 1.2 іпотечного договору вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 903 950 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення цього договору складає 179 000 доларів США.

Крім того, у п. 4.1 даного іпотечного договору сторони узгодили те, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання , іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Поряд з цим, пп. 2.4.10 п. 2.4 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у разі, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває всіх вимог іпотекодержателя, забезпечених іпотекою, отримати решту суми з іншого майна іпотекодавця в порядку, встановленому законом.

За фактом виникнення іпотеки нерухомого майна та обтяження на підставі описано вище іпотечного договору до Державного реєстру речових право на нерухоме майно були внесені відповідні реєстраційні записи.

В подальшому, як вбачається зі змісту долученої ним до матеріалів позову копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, сформованої станом на 05.03.2018 за №116247035, 12.12.2017 державним реєстратором філії Комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» Хмельницьким С.Ю. було прийнято рішення про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 51,00 кв.м (в т.ч. житлова площа 29,80 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис за №23892857. В якості підстав для виникнення права власності державним реєстратором визначені, зокрема наступні документи: договір кредиту №10-29/3455 від 24.05.2007 зі змінами та доповненнями до нього; іпотечний договір №02-10/1706 від 24.05.2017; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання від 18.09.2017; звіт про незалежну оцінку вартості квартири серії ВА №170919-07, виданого ТОВ «Бізнес Ассіст» 19.09.2017; лист-повідомлення Пат «Укрсоцбанк».

22.12.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» сформувало та направлено на поштову адресу ОСОБА_1 (а саме на адресу: АДРЕСА_4 ) письмову довідку (вих. №1741 від 22.12.2017) про отриманий фізичною особою дохід у вигляді прощеного боргу. У цій довідці Банк повідомив ОСОБА_1 , що ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» 11.12.2017 задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Разом з тим, згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість предмета іпотеки станом на 11.12.2017 була визначена на рівні 1 433 712 грн. Таким чином, після здобуття Банком права власності на предмет іпотеки, заборгованість за договором кредиту №10-26/3455 від 24.05.2017 склала 110 918 доларів США 16 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2017 складає 3 066 918,67 грн., з них: сума кредиту - 90 453,60доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2017 складає 2 454 577,69 грн.; пеня - 20 374,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2017 складає 552 340,98 грн.

У зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку ст. 37 Закону України «Пр іпотеку» на дату державної реєстрації за Банком права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 прощено (анульовано) залишок заборгованості за договором кредиту №10-29/3455 від 24.05.2007 в розмірі 90 453,60 доларів США та пеню у сумі 20 374,56 доларів США.

У контексті з наведеним Банк роз`яснив позивачу, що відповідно до вимог Податкового кодексу України до складу його річного доходу за 2017 рік включається дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 90 543,60 доларів США. Такий отриманий дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% та військовим збором за ставкою 1,5%, та з подальшою сплатою таких платежів фізичною особою до державного бюджету самостійно.

За даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №573 ОСОБА_1 отримав вказане письмове повідомлення Банку про прощення (анулювання) боргу за кредитним договором особисто 29.12.2017.

Копії зазначених письмового повідомлення (довідки вих. №1741 від 22.12.2017) та рекомендованого повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» надіслало ГУ ДФС у м. Києві разом зі своїм супровідним листом вих. №05.6-12/73-802 від 03.08.2018.

Окрім того, попередньо ПАТ «Укрсоцбанк» подало до контролюючого органу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, за формою №1ДФ, в якому серед іншого відобразило суму нарахованого доходу ОСОБА_1 за ознакою « 126» у розмірі 2 454 577,69 грн., без утримання податку.

За результатами аналізу змісту вказаних документів суд дійшов висновку, що наприкінці 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» прийняло рішення про прощення (анулювання) позивачу залишку заборгованості за кредитним договором у вигляді основної суми боргу у розмірі 90 453,60 доларів США (що за офіційним курсом НБ України станом на 11.12.2017 складало 2 454 577,69 грн.), що залишилася непогашеною після звернення Банком у позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки, який свого часу за іпотечним договором №02-10/1706 від 24.05.2007 був переданий ОСОБА_1 в іпотеку Банку з метою забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором №10-29/3455 від 24.05.2007.

Про дані обставини Банк у встановленому чинним законодавством порядку повідомив боржника (позивача), шляхом надіслання на зареєстровану адресу місця проживання останнього відповідного письмового повідомлення, разом із рекомендованим листом №573. При цьому, у тексті довідки вих. №1741 від 22.12.2017 Банк також повідомив платника про склад прощеного (анулюваного) боргу як такого, що становить виключно основну суму боргу.

Проте отримавши 29.12.2017 таке письмове повідомлення Банку про прощення (анулювання) боргу, ОСОБА_1 у встановлений пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України строк (тобто, до 1 травня наступного року) податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік не подав, та як наслідок суму отриманого ним додаткового блага у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитним договором - 2 454 577,69 грн. не задекларував, та відповідно не обчислив із цієї суми податок на доходи та військовий збір, які піддягали сплаті таким платником до бюджету.

В ході судового розгляду, позивач заперечуючи проти виникнення у нього відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України обов`язків щодо подання податкової декларації за 2017 рік з відображеною у такій декларації отриманого доходу у вигляді додаткового блага - основної суми прощеного (анульованого) боргу за кредитним договором, щодо обчислення та сплати відповідної суми податку з доходів фізичних осіб, подав до суду:

- роздруківку фотокопії довідки АТ «Альфа-банк» вих. №34031-23.1 від 14.04.2021 щодо відсутності претензій щодо виконання зобов`язань до фізичної особи, де зазначено, що станом на 14.04.2021 до ОСОБА_1 претензії щодо виконання зобов`язань за кредитним договором №10-29/3455 від 24.05.2017 відсутні, у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки. Суд встановив, що вказаний документ оформлено з порушенням вимог ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», так як довідка не містить П.І.П. особи, яка його склала та підписала;

- роздруківок текстів рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2017 та ухвали Київського апеляційного суду від 22.03.2019 у цивільній справі №761/28034/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, без документальних доказів звернення рішення районного суду до примусового виконання.

Ознайомившись зі змістом вказаними документами суд встановив, що такі не спростовують встановлені судом у даній справі обставини прийняття Банком (ПАТ «Укрсоцбанк») рішення про прощення (анулювання) ОСОБА_1 залишку непогашеної за наслідками звернення стягнення на предмет іпотеки основної суми боргу за кредитним договором та повідомлення Банком про прийняте рішення боржника (позивача).

У зв`язку із цим, суд не бере до уваги доводи позивача у позові про те, що у даному випадку у нього не виникав обов`язок зі сплати податку з доходів фізичних осіб, та, що контролюючий орган в ході проведення документальної перевірки не з`ясував обставини щодо дотримання кредитором (банком) свого обов`язку щодо повідомлення боржника про прощення суми боргу за кредитом.

Що стосується посилання позивача на зміст норми пп. 65.1.16 п. 165.1 ст. 165 ПК України, відповідно до якої до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи, отримані внаслідок реалізації заставленого майна, майна платника податку при зверненні стягнення фінансовою установою на таке майно у зв`язку з невиконанням платником податку своїх зобов`язань за договором кредиту (позики), за умови що таке майно було придбано за рахунок такого кредиту (позики), то суд вважає їх безпідставними. Оскільки, як було встановлено судом в ході розгляду даної судової справи, позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага не в результаті звернення банком стягнення на предмет іпотеки, а за наслідками прийняття Банком рішення про прощення залишку непогашеного основного боргу за кредитним договором після реєстрації за банком права власності на нерухоме майно. Таким чином, зазначені норми ПК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, судом встановлено, а позивачем не спростовано те, що він не виконав свій обов`язок з відображення та подання декларації про майновий стан за 2017 рік, а також не сплатив суму податку з доходів фізичних осіб за ставкою 18% із суми отриманого в грудні 2017 року доходу (2 454 577,69 грн.) за ознакою « 126». У зв`язку з цим суд погоджується із доводами відповідача про обґрунтованість висновків акта перевірки частині встановлених порушень позивачем норм пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 179.7 ст. 179 ПК України та, як наслідок, визнає правомірними прийнятті ГУ ДФС у м. Києві податкові повідомлення-рішення від 28.02.2019 за № і №.

Щодо сплати військового збору, суд вважає за необхідне зауважити, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу України за ставкою, визначеною п.п. 1.3 п. 16-1 підр. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України.

Оподаткуванню військовим збором підлягають доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, у зв`язку із туровими відносинами та за цивільно-правовими договорами (виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри), без вирахування сум податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонд, у випадках, передбачених законом, тощо.

Відповідно до п.п. 1.6-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, платники військового збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 Податкового кодексу України.

Виходячи із вищенаведеного суд встановив, що позивач є платником військового збору, тому повинен був нарахувати та сплатити до бюджету з податкового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, військовий збір у розмірі 36 818,67 грн. (що становить 15% від суми отриманого доходу в розмірі 2 454 577,69 грн.).

Оскільки судом за результатами розгляду справи встановлено відповідне заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік, то суд вважає, що винесене податкове повідомлення-рішення від 28.02.2019 №, яким позивачу донараховано військовий збір є законним та обґрунтованим.

Надаючи окремо правову оцінку правомірності прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 28.02.2019 №, яким позивачу нараховані штрафні санкції у сумі 510 грн., суд виходив з наступного.

За змістом норм п. 121.1 ст. 121 ПК України ( у редакції чинній станом на 28.02.2019) незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

З текстів акта перевірки та відзиву на позовну заяву суд встановив, що штрафні санкції у розмірі 510 грн. були застосовані контролюючим органом до позивача у зв`язку із ненаданням ОСОБА_1 до перевірки книги обліку доходів і витрат.

У контексті з наведеним суд враховує те, що за змістом норм п. 176.1 ст. 176 ПК України (у редакції чинній станом на 31.12.2017) платники податку зобов`язані, зокрема:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим. На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

При цьому, відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України обов`язок щодо ведення книги обліку доходів і витрат встановлений цим Кодексом лише для фізичних осіб - підприємців.

У даному випадку, як вбачається з тексту акта перевірки, ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 перебував на податковому обліку в органі ДФС як фізична особа, а не особа зі статусом підприємця.

Таким чином, висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, пп. «а» п. 176.1 ст. 176 ПК України у зв`язку із неподанням ним до перевірки книги обліку доходів і витрат не відповідають дійсним обставинам справи, а тому є безпідставними. Наведене у свою чергу свідчить про протиправність прийнятого ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 28.02.2019 № та необхідність скасування такого у судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо необхідності відшкодування судових витрат за результатом розгляду цієї справи по суті суд виходи з наступного.

За змістом норм ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (в т.ч. витрат на професійну правничу допомогу).

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 зазначеного Кодексу).

Враховуючи зміст наведених процесуальних норм, обсяг заявлених та фактично задоволених судом позовних вимог, суд за результатами проведеного арифметичного розрахунку встановив, що сума судових витрат по оплаті судового збору, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, відсутня (а саме становить цифрове значення, що менше цілого числового значення "0", округленого до сотих).

Щодо клопотання про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу суд звертає увагу на наступне.

У силу ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Ознайомившись зі змістом поданих позивачем разом з позовом копій документів (а саме: договором №29/10/20 про надання правової допомоги від 29.10.2020, додаткової угоди №1 від 29.10.2020 до зазначеного договору, платіжного доручення від 11.11.2020 та попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом судової справи) суд дійшов висновку, що на підтвердження оплати витрат на правову допомогу у розмірі 22 720 грн. представником позивача не надано доказів здійснених витрат. Оскільки зі змісту платіжного доручення не вбачається за можливе встановити особу платника за платіжним документом.

Суд також враховує, що за результатами розгляду цієї справи по суті розмір вимог, що були задоволені судом на користь позивача у порівняні із загальним розміром заявлених позивачем вимог майнового характеру, з незначним, що у свою чергу також виключає підстави для відшкодування таких витрат на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.02.2019 №.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок