Справа № 520/8810/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 р. Справа № 520/8810/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі № 520/8810/21, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О. за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за несення ним служби у нічний час за період з 27.06.2017 р. по 28.02.2018 та сум індексації його грошового забезпечення за період з 27.06.2017 по 28.02.2018;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції нарахування та виплату ОСОБА_1 доплату за несення ним службу у нічний час за період з 27.06.2017 р. по 28.02.2018р. відповідно до відпрацьованого ним нічного часу в об`ємі 416 годин, а саме: за червень 2017 року - 16 годин, липень 2017 року - 64 годин, серпень 2017 - 64 години, вересень 2017 року - 48 години, жовтень 2017 року - 64 годин, листопад 2017 року - 40 годин, грудень 2017 року - 56 годин; січень 2018 року - 32 години, лютий 2018 року - 32 години;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 27.06.2017 р. по 28.02.2018р.;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини його доходу у вигляді доплати за несення ним служби у нічний час з 27.06.2017 р. по 28.02.2018р. за період його невиплати;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини його доходу у вигляді індексації його грошового забезпечення з 27.06.2017 р. по 28.02.2018р. за період його невиплати.

Крім того, позивач просить суд стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату правової допомоги адвоката за складання процесуальних документів в сумі 4000,00 (чотири тисячі грн. 00 коп.).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 27.06.2017 по 28.02.2018.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за несення ним служби у нічний час за період з 27.06.2017 по 28.02.2018 відповідно до відпрацьованого ним нічного часу в об`ємі 416 годин, а саме: за червень 2017 року - 16 годин, липень 2017 року - 64 годин, серпень 2017 - 64 години, вересень 2017 року - 48 години, жовтень 2017 року - 64 годин, листопад 2017 року - 40 годин, грудень 2017 року - 56 годин; січень 2018 року - 32 години, лютий 2018 року - 32 години.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 27.06.2017 по 28.02.2018.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27.06.2017 по 28.02.2018.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі № 520/8810/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо нарахування компенсації за несвоєчасну виплату доходу згідно з постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації за несвоєчасну виплату доходу, оскільки механізм компенсації втрати частини доходів застосовується адміністративним органом автоматично та імперативно (безальтернативно) у разі настання події несвоєчасної виплати доходу, тобто безвідносно до події реальної виплати. У зв`язку з чим, вважає, що оскільки судом першої інстанції встановлено факт отримання заявником виплат не у повному, то в даному випадку немає правових підстав для звільнення відповідача від виконання обов`язку, встановленого ст. 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Вказує, що такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 24.01.2019 по справі №159/1615/17.

Також позивач вважає, що суд першої інстанції протиправно суттєво зменшив розмір компенсації судових витрат.

Відповідач правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Петренко В.С. з червня 2017 року і по цей час позивач перебуває на службі в управлінні патрульної поліції Запорізькій області Департаменту патрульної поліції та отримує грошове забезпечення відповідно до Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до інформації щодо несення служби в нічний час ОСОБА_1 , загальна кількість годин, відпрацьованих позивачем у нічний час за період з 27.06.2017 по 28.02.2018 складає 416 години.

Судом встановлено, що на рапорт позивача від 21.08.2020, відповідачем листом від 11.09.2020 повідомлено, що підстави для нарахування доплати за службу в нічний час за період з 27.06.2017 по 28.02.2018 відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 щодо невиплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 27.06.2017 по 28.02.2018 позивач відпрацював 416 години у нічній час, тому відповідач зобов`язаний був здійснювати доплату за службу у нічний час, водночас, станом на час звернення до суду вказаних виплат проведено не було. Також оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбаченого Законами України Про індексацію грошових доходів населення і Про Національну поліцію порушено, воно підлягає відновленню в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу, суд першої інстанції виходив з їх передчасності, оскільки позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація, а тому відсутні підстави вважати, що право позивача на отримання компенсації при виплаті оспорюваних сум буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу та щодо розподілу судових витрат ), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі по тексту - Закон № 2050-III) від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону № 2050-III).

Статтею 3 Закону № 2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Враховуючи, що позивачу не був нарахований та виплачений дохід у вигляді доплат за службу у нічний час та індексації грошового забезпечення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність вказаних позовних вимог, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 16.04.2020 по справі № 200/11292/19-а.

Колегія суддів не приймає посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24.01.2019 по справі №159/1615/17, оскільки відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якою є наведена вище правова позиція.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини 1 статті 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною 3 статті 132 КАС України, до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Водночас, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Як убачається із заяви про відшкодування позивачу судових витрат, вартість професійної правничої допомоги адвоката підтверджується договором про надання правової допомоги від 19.05.2021 року. Згідно п.3 вказаного договору, вартість послуг за даним договором складає (з розрахунку 1 год. роботи адвоката коштує 500 грн.): первинна консультація клієнта - 1 година - 500 грн.; аналіз судової практики - 3 години - 1500 грн.; підготовка та подача позовної заяви - 4 години - 2000 грн. Разом вартість послуг за даним договором складає - 4000 (чотири) тисячі гривень.

Також, матеріали справи містять Акт надання послуг професійної правничої допомоги від 19.05.2021 року, відповідно до якого визначено, що на виконання умов Договору заявник прийняв послуги на суму 4000 грн..

Окрім цього, позивачем надано до суду дублікат квитанції про сплату 4000,00 грн. згідно договору про надання правової допомоги від 19.05.2021 року.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходив зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів; з даного предмету спору та мотивів, що приведені у адміністративному позові позивача, є аналогічні рішення, що спрощувало роботу адвоката при підготовці позову, окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України типові справи відносяться до справ незначної складності.

Водночас, колегія суддів зазначає, що такі види правової допомоги як: надання консультації щодо спору; вивчення та юридичний аналіз чинного законодавства та судової практики охоплюються послугою з підготовки адміністративного позову.

Враховуючи предмет спірних правовідносин часткове задоволення позовних вимог та наявність значного обсягу судової практики з цього питання, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що витрати, які підлягають відшкодуванню за складання позовної заяви слід зменшити, та співмірною сумою відшкодування є 1000 грн.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню.

Обставини, вказані позивачем у апеляційній скарзі, правомірність висновків суду не спростовують та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі № 520/8810/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий