Справа № 815/3617/15
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 815/3617/15

адміністративне провадження № К/9901/44534/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року у справі №815/3617/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України, ОСОБА_2 про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з цим позовом, в якому просив:

- скасувати наказ Державної казначейської служби України від 8 червня 2015 року №515-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 10 червня 2015 року №79-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити на посаді начальника управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області;

- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року, позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної казначейської служби України від 8 червня 2015 року № 515-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 10 червня 2015 року № 79-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області з 11 червня 2015 року;

- стягнуто з Управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі: 98 843,00 грн (дев`яносто вісім тисяч вісімсот сорок три гривні) без урахування обов`язкових відрахувань.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області з 11 червня 2015 року та в частині стягнення з Управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі: 3974,09 грн (три тисячі дев`ятсот сімдесят чотири гривні 09 копійок) без урахування обов`язкових відрахувань.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Державна казначейська служба України звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 2 грудня 2021 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року у справі №815/3617/15 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу подання касаційної скарги посилається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та покликається на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, викладеного у подібних правовідносинах. Однак, в порушення вимог пункту 2, чітко не зазначає норму права щодо застосування якої є необхідність відступити від раніше прийнятого висновку, як і не наводить відповідну постанову Верховного Суду, у якій такий висновок було викладено із одночасним обґрунтуванням необхідності такого відступлення.

Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в частині, зокрема, зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Державної казначейської служби України належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року і постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року у справі №815/3617/15.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року у справі №815/3617/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України, ОСОБА_2 про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду