Справа № 320/8535/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Київ № 320/8535/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Юромаш»
доКиївської митниці Держмитслужби
провизнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Юромаш» з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 10.04.2020 №UA100130/2020/000005/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 10.04.2020 №UA100130/2020/00138;

- визнати протиправною та скасувати відмову у визнанні митної вартості від 23.06.2020 №7.8-1/15/11/12439.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваних рішень, якими відкориговано митну вартість товару за резервним методом, оскільки, як зазначено у позовній заяві, ТОВ ІІ «Юромаш» вірно проведено розрахунок митної вартості, надано всі документи, що підтверджують митну вартість, числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду адміністративну справу №320/8535/20 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

На підставі викладеного, згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від відкрито провадження у справі №320/8535/20 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено сторонам строки для надання до суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва продовжено Київській митниці Держмитслужби строк для подання відзиву на позовну заяву у справі №320/8535/20 на п`ятнадцять днів з дати отримання цієї ухвали суду.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем правомірно та у межах наданих останньому повноважень, з огляду на те, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, не містить всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарі, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог. При цьому, представником позивача наголошено на тому, що лише 28.12.2020 останнім отримано відзив, внаслідок чого та з огляду направлення відповіді на відзив засобами поштового зв`язку 06.01.2021, суд вказує, що позивачем не пропущено строк для подання відповіді на відзив.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, на виконання умов контракту від 12.04.2019 №АМ-ЕМ-2019, укладеного між «Ammann Czech Republic a.s.» (Республіка Чехії) та ТОВ ІІ «Юромаш», згідно з яким, продавець зобов`язується передати у власність покупця запасні частини та інші продукти Ammann, згідно з асортименту, зазначеному у додатках, що є невід`ємною частиною цього контракту, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість продавцю, не нижче зазначених умов.

У силу п. 2.2 вказаного контракту, продавець зобов`язується поставити продукцію на умовах, вказаних в інвойсах та додатках, які є невід`ємною частиною даного контракту, згідно з Інкотермс 2010.

Оплата, згідно з даним контрактом, повинна виконуватись у EURO у формі попередньої оплати або оплати за фактом поставки продукції, у відповідності із додатком або інвойсом (п. 3.1 контракту).

Відповідно до додатку 6 (інвойс від 01.04.2020), згідно з контрактом від 12.04.2019 №АМ-ЕМ-2019, сторонами погоджено, що сплата, згідно з контрактом, повинна виконуватись протягом 30 днів з моменту відвантаження продукції в EURO; умови постачання: FCA Nove Mesto nad Metuji.

З огляду на здійснення поставки у межах контракту від 12.04.2019 №АМ-ЕМ-2019, ТОВ ІІ «Юромаш» 07.04.2020 подано митну декларацію UA №100130/2020/705873, в якій митну вартість товару визначено за ціною контракту.

За результатами розгляду вказаної митної декларації та доданих до неї документів Київською митницею Держмитслужби України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 10.04.2020 №UA100130/2020/000005/2, яким визначила митну вартість товарів за шостим (резервним) методом, мотивуючі своє рішення тим, що декларантом для митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, тобто, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Так, в оскаржуваному рішенні вказано про наступне:

- до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати від 07.04.2020 №01, згідно з якою вартість перевезення становить 11 000,00 грн. Разом з тим, надана довідка про вартість перевезення не засвідчена підписом головного бухгалтера, що суперечить вимогам наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88;

- згідно з інвойсом від 01.04.2020 №, загальна сума корегується з додатком до договору від 01.04.2020 №6 у розмірі 36360,00 EUR. Відповідає поняттю «дійсній вартості», відповідно до Примітки І до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, фактурна вартість товарів з доданням будь-якої знижки або іншого зниження звичайної конкурентної вартості;

- відповідно до п. 3.1. контракту від 12/04/19 №АМ-ЕМ-2019, оплата згідно з контрактом, повинна виконуватися у EURO у формі попередньої оплати або оплати за фактом поставки продукції, у відповідності з додатком або інвойсом. Згідно із додатком від 01.04.2020 №6, оплата здійснюється з відстроченням платежу протягом 30 днів з моменту відвантаження, а у інвойсі від 01.04.2020 № зазначена попередня оплата.

На підставі викладеного, Київською митницею Держмитслужби України складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 10.04.2020 №UA100130/2020/00138, якою повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.

Крім того, за результатами розгляду скарги ТОВ ІІ «Юромаш» на рішення про коригування митної вартості товарів від 10.04.2020 №UA100130/2020/000005/2 Київська митниця Держмитслужби листом від 23.06.2020 №7.8-1/15/11/12439 повідомила позивача про відсутність підстав для визнання заявленої ТОВ ІІ «Юромаш» митної вартості товарів та скасування рішення від 10.04.2020 №UA100130/2020/000005/2.

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розгляду справи по суті, суд виходить з наступного.

У силу ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

У силу п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписами ч.ч. 4-7 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.

Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).

Як було зазначено вище, оскаржуване рішення мотивовано тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка сплачена.

Щодо доводів митного органу про не підтвердження позивачем витрат на транспортування слід зазначати, що згідно з ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Так, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 10.04.2020 №UA100130/2020/000005/2 вказано, що до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати від 07.04.2020 №01, згідно з якою вартість перевезення становить 11 000,00 грн. Разом з тим, надана довідка про вартість перевезення не засвідчена підписом головного бухгалтера, що суперечить вимогам наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

У свою чергу, згідно з наявною у матеріалах справи копією довідки про транспортні витрати від 07.04.2020 №01/1, посада головного бухгалтера у ТОВ «Бонус Транс», особи яка здійснювала перевезення спірного товару, не передбачена.

Натомість, викладені у відзиві твердження представника відповідача про те, що довідка про транспортно-експедиторські витрати не є належним доказом, не були покладені в основу оскаржуваного рішення, відтак, окремому дослідженню судом не підлягають.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до додатку 6 (інвойс від 01.04.2020), згідно з контрактом від 12.04.2019 №АМ-ЕМ-2019, сторонами погоджено, що сплата, згідно з контрактом, повинна виконуватись протягом 30 днів з моменту відвантаження продукції в EURO.

Відтак, станом на момент ввезення спірного товару на митну територію України строк здійснення оплати даного товару не завершився, з урахуванням того, що згідно з п. 3.1 контракту, оплата здійснюється у відповідності із додатком або інвойсом.

У той же час, система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на яке зорієнтовано українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГАТТ).

Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).

Згідно зі статтею VII ГАТТ, оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.

Приписами ст. 54 Митного кодексу України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.

Відповідно до ст. 33 Митного кодексу України, митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віданні, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.

Разом з тим, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Та обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що схожий товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом. Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №804/2584/16.

Суд також звертає увагу, що у силу ст. 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, митна вартість визначається за резервним методом у відповідності до статті 64 Митного кодексу України у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів.

За змістом оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, відповідач використав резервний метод.

Обов`язок доведення митної вартості товару покладено на декларанта. Орган доходів і зборів має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися, у тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, останній не містить інформації, на підставі якої відповідачем відкориговано вартість товару, а саме: який товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем належними доказами не доведено, що позивачем до митного органу не надано усіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товару, внесеної до декларацій недостовірні або неточні відомості, або надано документи, які містили розбіжності, що, у свою чергу, унеможливлювало б визначення митної вартості товару за ціною договору.

При цьому, повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товару.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відомості з інформаційних систем фіскальних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу. Визначена митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого вже здійснене.

Відтак, враховуючи, що ТОВ ІІ «Юромаш» надано до митного органу усі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які цілком достатні для підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, суд дійшов до висновку, що визначення відповідачем митної вартості не за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору), є необґрунтованим.

До того ж, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, а суду не надано належних доказів на підтвердження правомірності застосування до ТОВ ІІ «Юромаш» такого другорядного методу визначення митної вартості як резервного та послідовного вибору методів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України.

Крім того, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

За наведених обставин суд дійшов до висновку, що позивачем правильно визначено митну вартість імпортованого товару за основним методом - за ціною договору, - що підтверджено ним документально.

Відтак, визначення відповідачем митної вартості товару за шостим (резервним) методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Натомість, суд звертає увагу, що відмова у визнанні митної вартості, викладена у листі Київської митниці Держмитслужби від 23.06.2020 №7.8-1/15/11/12439, не є рішенням у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а тому визнанню протиправним та скасуванню не підлягає.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та часткове задоволення останніх.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень від 16.09.2020 №36771 та №36772, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 4 466,43 грн. Відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, присудженню на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 3 415,43 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 10.04.2020 №UA100130/2020/000005/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 10.04.2020 №UA100130/2020/00138.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Юромаш» (, адреса: 19523, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, літ. «Ц») документально підтверджені судові витрати у розмірі 3 415,43 грн. (трьох тисяч чотирьохсот п`ятнадцяти грн. 43 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (, адреса: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 8А).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок