Справа № 160/5417/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2021 року Справа № 160/5417/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про визнання дій протиправними та скасування постанови,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", в якому просить визнати протиправним та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №64640732, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Малковою М.В.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням приписів ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем його проживання, перебування або знаходженням майна з порушенням правил територіальної діяльності, отже, підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року відкрито провадження у справі №160/5417/21. Призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 06.05.2021 на 10:00.
У зв`язку з перебуванням в період з 05.05.2021 по 07.05.2021 судді у щорічній відпустці та клопотанням представника позивача про відкладення судового засідання від 05.05.2021 розгляд справи було перенесено на 01.06.2021 на 9:45.
07.05.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни електронною поштою надійшов відзив на позов. Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Вчинення виконавчого напису (складення виконавчого документа) перебуває в межах повноважень відповідного нотаріуса, як і відповідальність за правильність наведених в ньому даних, а правомірність дій нотаріуса, як і відповідальність за правильність наведених в ньому даних не є предметом спору та не підлягають оцінці у рамках даної адміністративної справи.
Законом України «Про виконавче провадження» і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Міністерством юстиції України від 02.04.2012 №512/5 , чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не передбачено обов`язку приватного виконавця вимагати від стягувача документи на підтвердження інформації, що зазначена у виконавчому документі.
Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена на адреси боржника, що зазначені у виконавчому документі, а саме на адресу реєстрації і адресу проживання рекомендованими поштовими відправленнями.

Щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., то відповідач вважає їх завищеними.

Відповідач зауважує, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність процесуальних документів, обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини, не є надто значними.

На відзив відповідача позивачем була надана 24.05.2021 до суду відповідь.

Аналізуючи норми п. 4 ч. 2 ст. 23, ч. 2, ч. 4 ст. 24, ст. 25 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» позивач вказує, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку- виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

В спростування доводів відповідача про завищений розмір витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат є співмірним із складністю справи, часом витрачених на отримання інформації щодо існування заборон, виявлення підстав накладення цих заборон, виявлення інформації про відкриті виконавчі провадження, складання процесуальних документів, часом витрачених на участь у судових засіданнях тощо. В цілому сума в 3000,00 грн. витрачених на правничу допомогу є середньо ринковою і не є завищеною.

ТОВ «Вердикт Капітал» пояснень до позовної заяви не надало.

01.06.2021 учасники справи в судове засідання не явилися. У зв`язку з чим суд на місці ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції по справі №380/9335/20.

25.11.2021 представником позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку із набранням законної сили постанови Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20.

Зважаючи на вказані обставини ухвалою від 10.12.2021 суд поновив провадження у справі №160/5417/21 та призначив справу до розгляду у судовому засіданні на 21.12.2021 о 10:00.

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засіданя розгляд справи було продовжено у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Під час перевірки інформації щодо можливості вчинення правочину, позивач ОСОБА_1 01.04.2021 з Єдиного реєстру боржників дізналася про наявність запису щодо неї.

За результатами пошуку в Реєстрі виконавчих проваджень позивачем виявлено, що відносно неї приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною 25.02.2021 відкрито виконавче провадження №64640732 щодо стягнення коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ().

З постанови про відкриття виконавчого провадження №64640732 від 25.02.2021 вбачається, що воно було відкрито на підставі виконавчого напису №23877 виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича.

Позивач стверджує, що не укладала жодних цівільно-правових угод з ТОВ «Вердикт Капітал», не отримувала листів з грошовими вимогами та жодних постанов щодо виконавчого провадження №64640732.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. від 25.02.2021 про відкриття виконавчого провадження №64640732 позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим звернулася до суду з відповідним позовом.

При вирішенні спору суд виходить з наступного:

Відповідно до визначення наведеного у ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема,виконавчий напис нотаріуса.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

За правилами абз. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

При цьому, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами ч.1, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 року №1403-VIII передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчі округи і територіальні межі діяльності приватного виконавця визначені статтею 25 Закону №1403-VIII.

Згідно з частинами 1, 2, 6 статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Абзацами 27 та 28 пункту 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 04.04.2012 року №512/5 (в редакції змін, внесених наказом Міністерства юстиції України №1825/5 від 01.06.2020 року, який набрав чинності 12.06.2020 року, та наказом Міністерства юстиції України №3208/5 від 16.09.2020 року, який набрав чинності 29.09.2020 року) передбачено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Частиною 5 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Виходячи з вищенаведених правових норм приватний виконавець має право прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження щодо його примусового виконання лише в тому разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження його майна розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та на яку розповсюджується компетенція даного приватного виконавця. При цьому, місце виконання виконавчих документів приватним виконавцем визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеній у постановах від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19, від 29.01.2021 року у справі №160/12729/19.

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру приватних виконавців України Малкова Марія Вікторівна здійснює свою діяльність у межах виконавчого округу міста Київ.

Таким чином, відповідач мав право прийняти до виконання виконавчий напис №23877 виданий 12.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. , за умови проживання боржника ОСОБА_1 у місті Києві чи у разі знаходження іі майна у місті Київ.

В оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено дві адреси боржника: АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

За копією паспорта НОМЕР_1 з 16.01.1997 і по теперішній час позивач проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Дівоче прізвище позивача ОСОБА_2 , яке було змінено на Суслову, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22.02.2016 за № НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки №1 від 26.02.2021 позивач з 01.02.2021 на посаді бухгалтера працює у фізичній особі-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на умовах повної зайнятості.

За інформаційною довідкою №251127224 від 02.04.2021 у позивача відсутнє майно, в тому числі на території виконавчого округу м. Києва.

Відповідач і третя особи не надали суду будь-яких доказів на підтвердження реєстрації позивача та/або його проживання у виконавчому окрузі м. Києва та наявності майна у місті Києві.

Фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходженням обслуговуючого банку позивача, в якому відкрито картковий рахунок ВАТ «Родовід Банк», що не відповідає правилам встановленим у ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що виконавче провадження відкривається за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі №826/7969/16

Суд також враховує висновки Верховного Суду в постанові від 15.07.2021 по справі №380/9335/20, яким зазначено: Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (частина перша статті 24 Закону). Водночас визначення місця проживання та місця перебування наведено у Законі №1382-IV, відповідно до якого місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Виходячи з приписів статті 6 Закону №1382-IV, місцепроживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.

Отже, відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам, установленим частиною другою статті 2 КАС України та вимогам статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд звертає увагу на те, що частина друга статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з фактичним місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходженням боржника - юридичної особи, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, як це, наприклад, закріплено у частині першій статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»…

Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону №1404-VІІІ, положення статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5942-VI, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про те, що виконавець має реальну можливість перевірити місцезнаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись…

Отже, законодавець, оперуючи поняттям «місце проживання особи», передбачає, що таке місце проживання має бути особою зареєстровано і суб`єкти владних повноважень зобов`язані враховувати таку інформацію при здійсненні ними владно-управлінських функцій.

Таким чином, відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

. Підсумовуючи викладене, саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

Таким чином, у спірному випадку відповідач не вчинив всіх можливих дій по встановленню відповідності адреси проживання позивача, зазначеній у виконавчому документі, зареєстрованому місцю проживання позивача, що призвело до порушення прав та інтересів останнього.

Суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2021 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий документ, місце виконання якого знаходиться поза межами його виконавчого округу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочиства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у розмірі 908 грн. 00 коп., сплата яких підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 05.04.2021.

За ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Позивачем заявлені до відшкодування витрати на отримання правничої допомоги у сумі 3000,00 грн.

Відповідно до частин 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ст. 134 КАС України склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Видами адвокатської діяльності за ст. 19 Закону є, зокрема такі види як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Нагорним Б.В. і ОСОБА_1 був укладений договір про надання правових (юридичних) послуг №01/04/2021 від 01.04.2021, предметом якого є надання адвокатом правових (юридичних) послуг за плату замовнику.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що здача-приймання наданих правових (юридичних) послуг за цим договором оформлюється Актом здачі-прийняття наданих послуг.

Вартість правових послуг, що надаються на умовах цього договору визначаються сторонами в Завданнях відповідно до підпункту 1.2. цього договору. Оплата правових послуг здійснюється Замовником на розрахунковий рахунок Виконавця в національній валюті гривня, у відповідності з порядком, визначеним у спільно підписаних сторонами Завданнях, та відповідно до виставленого Виконавцем рахунку.

Сторонами оформлено замовлення на надання правових (юридичних) послуг №1-01/04/2021 від 02.04.2021, відповідно до якого до складу наданих послуг увійшла підготовка документів та судове супроводження оскарження виконавчого провадження №64640732.

Детальний опис вартості послуг складає: обробка документів, на підставі яких підлягає стягненню заборгованість, підготовка та подання позовної заяви, підготовка копій документів до позовної заяви, складання інших документів.

Вартість правових послуг, що надається замовнику визначена фіксованою та склала 3000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2. Замовлення загальна вартість послуг сплачується замовником виконавцю шляхом 100% передплати у безготівковій формі на рахунок виконавця протягом 5 банківських днів з дня подання виконавцем позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В позовній заяві позивачем зазначено, що витрати на отримання правничої допомоги, які він очікує понести із зверненням до суду із позовною заявою складають 3000,00 грн.

За правовим висновком Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду.

Щодо заперечень відповідача стосовно суми витрат на на професійну правничу допомогу,

Оцінюючи подані документи, якими представник позивача обґрунтовує фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг доказів, суд приходить до висновку, що дана справа є справою незначної складності та сума зазначена в замовленні до договору про надання правових (юридичних) послуг є неспівмірною із часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг.

Також, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у сумі 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф.14), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, ) про визнання дій протиправними та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №64640732 від 25.02.2021, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Малковою Марією Вікторівною.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф.14) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. і 2000 (дві тисяч) грн.00 коп витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона