Справа № 600/3323/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/3323/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, № від 21.08.2019 р.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що ним фактично повернуто на рахунок кредитора кошти, які перевищують розмір отриманих в якості кредиту. Сторонами по договору фактично було достроково припинено дію договору кредиту на певних умовах, а отже позивачем не було отримано доходу, який в розумінні положень ПК України підлягає оподаткуванню, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими що підлягають скасуванню. Крім того, позивач вказував, що відповідачем залишено поза увагою, що кредит надавався в іноземній валюті, а згідно змісту повідомлення про анулювання боргу банк визначив основну суму боргу, яка прощена кредитором, у гривневому еквіваленті за курсом валют НБУ, чинним на день анулювання боргу, а отже відбулась зміна валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, тому до даних правовідносин підлягав застосуванню п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

23.07.2021 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято до провадження адміністративну справу №600/3323/21-а, відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання по справі на 10:00 год. 09.08.2021 р.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне. Зазначив, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, позивач в четвертому кварталі 2015 року отримав дохід від АТ "Укрсиббанк" за ознакою 126 "Дохід", отриманий платником податку як додаткове благо в сумі 2525199,47 грн.

Звертав увагу суду на те, що згідно інформації наданої АТ "Укрсиббанк" посадовими особами відповідача встановлено, що нараховані доходи у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом здійснювалось шляхом надання повідомлення боржнику про прощення (анулювання) боргу та включення сум прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Вважає, що позивач всупереч вимогам Податкового кодексу, не задекларовано дохід за 2015 рік отриманий від АТ "Укрсиббанк", у вигляді анульованої (прощеної) основної суми боргу в сумі 2525199,47 грн, а також самостійно не розраховано та не сплачено до бюджету податок з отриманого доходу.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору акціонерне товариство "УкрСиббанк" подало до суду письмові пояснення, в яких вказувало, що кредит, виданий позивачу, був включений до переліку кредитів, під дію Акції для клієнтів роздрібного бізнесу. 11.12.2015 р. ОСОБА_1 відповідно до умов Акції було направлено повідомлення про анулювання кредитної заборгованості у сумі 115584,69 євро, з яких в тому числі 98748,80 євро сума основного боргу за кредитом, що складає 2525199,47 грн за курсом НБУ станом на 11.12.2015 р. Також зазначив, що у даному повідомленні було звернуто увагу позивача на необхідність самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб з такого доходу та відображення його у річній податковій декларації.

Вказану справу просив розглядати без їх участі.

09.08.2021 р. судом відкладено розгляд справи на 12:00 год 18.08.2018 р.

18.08.2018 р. судом оголошено перерву по справі до 14:00 год 06.09.2021 р.

06.09.2021 р. судом відкладено розгляд справи на 10:00 год 20.09.2021 р.

20.09.2021 р. судом оголошено перерву по справі до 09:00 год. 13.10.2021 р.

13.10.2021 р. судом оголошено перерву по справі до 11:00 год. 01.11.2021 р.

01.11.2021 р. протокольною ухвалою закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

01.11.2021 р. відкладено розгляд справи на 09:30 год. 10.11.2021 р.

10.11.2021 р. відкладено розгляд справи на 09:00 год 22.11.2021 р.

22.11.2021 р. представником позивача в судовому засіданні заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, за його відсутності. Вказував, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду справи в порядку письмового провадження, вказував, що при цьому заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

01.12.2006 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем укладено договір про надання споживчого кредиту №0 відповідно до якого сума кредиту складає 115000,00 євро, процентна ставка річних 10,3 %.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09.02.2015 р. у справі №723/3759/13-ц, позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з позивача на користь Банку заборгованість по кредитному договорі №0 від 01.12.2006 р. в розмірі 1356441,45 грн.

11.12.2015 р. публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» повідомило позивача, що вони як кредитори, з метою виконання вимог п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України прийняли рішення про анулювання її кредитної заборгованості, що станом на 11.12.2015 р. становить 115584,69 євро, а саме суми основного боргу (кредиту) 98748,80 євро, що складає 2525199,47 грн по курсу НБУ станом на 11.12.2015 р.

Також, у вказаному повідомленні звернуто увагу позивача, що відповідно до п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є її доходом, отриманим як Додаткове благо і позивачу необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходу фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

28.09.2018 р. позивач направив до відповідача пояснення, в яких вказував, що з питання декларування отриманого доходу як додаткового блага у IV кварталі 2015 р.(11.12.2015 р.) нею за 2015 р. не було подано декларацію про отримані доходи, так як відповідно до ПК України вище отримані доходи не оподатковуються, оскільки списання заборгованості було по кредиту в іноземній валюті.

На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1, п. 78.4 ст. 78, п. 79.1 ст. 79, п. 82.2 ст. 82 ПК України та наказу «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», посадовими особами відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірки діяльності платника податків фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку №1 до акту перевірки, за результатами якої 01.08.2019 р. складено акт №153/24-13-13-04-19/ НОМЕР_1 .

Під час перевірки встановлені наступні порушення:

- п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України платником податків фізичною особою ОСОБА_2 несвоєчасно подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 р.;

- - п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України встановлено заниження суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, яке підлягає сплаті до бюджету за 2015 р. в сумі 504309,09 грн;

- п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168, п.п.1.2, 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не нараховано та не утримано військовий збір з загального річного оподатковуваного доходу за 2015 р. на суму 37868,86 грн.

За результатами вичавлених порушень, відповідачем 21.08.2019 р. винесені наступні податкові повідомлення рішення:

- № за платежем військовий збір, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування на суму 47336,08 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 37868,86 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9467,22 грн;

- № за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 170,00 грн;

- № за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 630386,36 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями на сум 504309,09 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 126077,27 грн.

Позивач вважаючи дані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Згідно пп. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України передбачений порядок проведення документальних позапланових перевірок. Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансферного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Згідно п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 605 Цивільного кодексу України, припинення зобов`язання прощенням боргу, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що доходи - це загальна сума доходу платника податків від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальні або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, та за її межами.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (редакція чинна на момент виникнення правовідносин) до загального місячного (річного) доходу платника податків включається, зокрема дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, а у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що обов`язок щодо самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання кредитором суми боргу виникає у платника податків за наявності таких умов: отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; надіслання (вручення) платнику податку кредитором повідомлення про анулювання боргу або укладення з платником відповідного договору; включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду,

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків передбачених цим кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період , що дорівнює зокрема календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

Відповідно п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України, фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Згідно з п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, а не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат та винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Так, відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України України фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пп. 164.2.17(Д) п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу, Згідно з п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Щодо питання отримання позивачем «Додаткового блага», суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом

Аналіз наведеної законодавчої норми дає підстави для висновку про те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, основна сума кредиту (боргу), прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу.

Аналогічне твердження висловлене у постанові Верховного Суду від 06.11.2020 у справі №820/7313/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, контролюючим органом дотримані вимоги пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а саме, як зазначалось раніше, позивачем у 2015 р. отримано дохід як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі 2525199,47 грн, що підтверджується матеріалами справи

Відповідно до Відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів за формою 1-ДФ в IV квартал 2015 р. ОСОБА_1 отримала дохід у сумі 2525199,47 грн з ознакою « 126» - додаткове благо.

Також суд звертає увагу, що із довідок-розрахунків заборгованості за кредитом ОСОБА_1 станом на 11.12.2015 р. наданих АТ "Укрсиббанк" вбачаються дати та суми, які були фактично погашенні позивачем.

Крім того, згідно довідки - заборгованості за кредитом станом на 11.05.2015 р. (на момент анулювання боргу) залишок заборгованості ОСОБА_1 склала 2955726,03 грн, яка в подальшому була анульована третьою особою.

Отже, з метою оподаткування, доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, є додатковим благом та піддягають оподаткуванню відповідно до вимог пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Враховуючи, що кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), в даному випадку не мала місце зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, отже при прийнятті податкових повідомлень-рішень податковий орган діяв відповідно до згадуваних норм Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 13.01.2021 року по справі № 815/3071/18, від 07.06.2018 року у справі №809/1343/17.

Відтак, за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, правильними є й висновки відповідача щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення рішення є правомірними, а відтак відсутні правові підставі для їх скасування.

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та їх недоведеність достатніми та переконливими доказами, у зв`язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність свого рішення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованими і задоволенню не підлягає.

Також, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А ,м. Чернівці, 58013, ).

Суддя І.В. Маренич