Справа № 200/10362/20-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року справа №200/10362/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 р. (у повному обсязі складено 09 грудня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/10362/20-а (головуючий І інстанції суддя Зінченко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дії та скасування рішення від 15 вересня 2020 року про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Селидівське ОУПФУ, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15 вересня 2020 року № 2199 про відмову в призначенні пенсії

- зобов`язати відповідача зарахувати їй до пільгового стажу періоди роботи: на підприємстві ШУ Гірник Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля з 21.09.1989 року по 20.03.1990 року та з 21.03.1990 року по 30.09.1992 року; на підприємстві ЗГП Мегавахт з 01.08.1993 року по 30.09.1995 року; на підприємстві ДП Шахта Гірник з 02.02.1999 року по 31.07.1999 року; на підприємстві Селидівсько-Добропільська регіональна дирекція по ліквідації шахт з 01.08.1999 року по 30.11.1999 року; на підприємстві Селидівська дирекція по ліквідації шахт Компанії Укрвуглереструктуризація з 09.01.2001 року по 31.12.2003 року; на підприємстві ДП Обласна дирекція Донвуглереструктуризація з 01.01.2004 року по 30.03.2007 року; на підприємстві ТОВ Донбасвуглерозробка з 05.04.2007 року по 30.11.2008 року, з 04.12.2008 року по 07.06.2009 року, з 09.09.2009 року по 30.11.2009 року та з 10.12.2009 року по 30.11.2012 року

- зарахувати до страхового та пільгового стажу період роботи на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля з 16.10.2018 року по 31.08.2020 року

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 15.09.2020 року (а.с. 1-8, 41).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15 вересня 2020 року № 2199 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька обл., місто Селидове, ВУЛИЦЯ ГЕРОЇВ ПРАЦІ, будинок 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії № 550 від 15.09.2020 року згідно пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 71-78).

Представник відповідача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що необхідним для призначення пільгової пенсії позивачу за пунктом 2 ч. 2 Закону № 1058 є наявність наступних умов:

- зайнятість повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 протягом 10 років за наявності страхового стажу 25 років;

- атестація робочих місць;

- сплата страхових внесків;

- надання документів, що підтверджують відповідний пільговий стаж;

- досягнення віку в 54 роки.

Відповідач вважав, що за наданими позивачем документами не вбачається виконання вищевказаних умов.

Апелянт вказав, що застосуванню в даному випадку підлягає саме п. 2 ч. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону від 03.10.2017 № 2148.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 12-14).

15 вересня 2020 року позивач звернулась до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 60).

Відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 15 вересня 2020 року прийнято рішення № 2199 від 15 вересня 2020 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з не підтвердженням пільгового стажу за Списком № 2, не зараховано до трудового стажу період роботи з 21 березня 1990 року по 30 вересня 1992 року на підприємстві ш/у «Гірник» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць за цей період; з 01 серпня 1993 року по 30 вересня 1995 року на підприємстві ЗГП «Мегавахт» у зв`язку із представленням позивачем довідки, що не містить реєстраційний номер та дату її видачі, що унеможливлює ідентифікувати час видачі та відсутня атестація робочих місць. До страхового стажу також не зарахований період роботи з 16 жовтня 2018 року по 31 серпня 2020 року у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату щомісячних внесків за періоди до МДЗ України (ОК-5 від 15 вересня 2020 року). З урахуванням чого пільговий стаж позивача за Списком № 2 склав 4 роки 04 місяці 22 дні. Також у спірному рішенні зазначено, що на момент звернення позивача положення Закону № 1058-IV не визнавались такими, що не відповідають Конституції України та є конституційними (а.с. 17).

Листом відповідача від 22 вересня 2020 року за вихідним № 271-278/В-02/8-0572/2/20 повідомлено позивачу про те, що їй відмовлено у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 10 років та відповідного віку 54 роки згідно із Законом № 1058 (а.с. 26).

Спірним питанням у справі є правомірність винесеного рішення Селидовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 15 вересня 2020 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV).

За змістом ст. 8 Закону № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

В пункті 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування занотовано: працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 44 Закону України № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, далі Порядок № 22-1).

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 п. 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу, Порядок № 637).

За період роботи, починаючи з 1 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1 (зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 року за № 785/25562, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абз. 2 пп. 3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п. 4.3 Порядку № 22-1).

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

На виконання вимог статті 14 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 31.03.1994 року № 202, якою затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років (додається).

Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю) (пункт 1 вищезазначеного Списку).

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Правилами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Матеріали справи свідчать, що 15 вересня 2020 року позивач звернулась до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, з трудової книжки позивача вбачаються наступні записи:

- запис № 1 від 03 грудня 1986 року прийнята на ш/у «Гірник» учнем токаря в енергомеханічний відділ;

- запис № 2 від 23 березня 1989 року переведений учнем машиніста конвеєру ;

- запис № 3 від 30 червня 1989 року присвоєна кваліфікація машиніста конвеєра;

- запис № 4 від 21 вересня 1989 року 21 березня 1990 року направлена на курси машиністів підйому до Селидовськгого УКК;

- запис № 5 від 01 жовтня 1992 року переведена машиністом підйому поверхні на дільниці монтажу та демонтажу обладнання № 2;

- запис № 6 від 31 липня 1993 року звільнена за статтею 36 пункт 5 КЗпТ України, за переведенням до СП «Мегавахт»;

- запис № 7 від 01 серпня 1993 року прийнята за переведенням до СГП «Мегавахт» машиністом підйому поверхні в енергомеханічний відділ;

- запис № 8 від 30 вересня 1995 року звільнена за статтею 36 пункт 5 КЗпП України за переведенням до ш/у «Кураховське»;

- запис № 9 від 01 жовтня 1995 року переведена до ш/у «Кураховське» машиністом підйому поверхні на дільницю монтажу і демонтажу обладнання;

- запис № 10 від 01 лютого 1999 року звільнена за статтею 36 пунктом 5 КЗпП України за переведенням до шахти «Гірник»;

- запис № 11 від 18 червня 1996 року створено ДП шахта «Гірник»;

- запис № 12 від 31 липня 1999 року звільнена з статтею 36 пункт 5 КЗпП України за переведенням до Селидовсько-Добропільської регіональної дирекції по ліквідації шахт;

- запис № 13 від 01 серпня 1999 року прийнята машиністом підйомних машин в електромеханічну службу на час ліквідації шахти «Гірняк»;

- запис № 14 від 30 листопада 1999 року звільнена за статтею 40 пункт 1 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату;

- запис № 17 від 09 січня 2001 року прийнята машиністом підйомних машин на електромеханічну дільницю на період ліквідації шахти «Гірник»;

- запис № 18 від 02 січня 2004 року Селидівська дирекція по ліквідації шахт увійшла до складу ДП «Обласна дирекція «Донуглереструктурізація», створена шляхом відділення з ДК «Укрвуглереструктурізація» ;

- запис № 19 від 30 березня 2007 року звільнена у зв`язку із закінченням договору пункт 2 статті 36 КЗпП України;

- запис № 20 від 05 квітня 2007 року прийнята лампівником ТОВ «Донбасвуглерозробка»;

- запис № 21 від 01 березня 2008 року переведена мотористом вентиляційних установок;

- запис № 22 від 07 червня 2009 року звільнена за власним бажанням;

- запис № 23 від 09 вересня 2009 року прийнята на ТОВ «Донбасвуглерозробка» машиністом вентиляційних установок;

- запис № 24 від 23 листопада 2012 року звільнена за угодою сторін;

- запис № 27 з 16.102018 прийнята учнем машиніста (кочегара) котельні 1-ого розряду на дільницю теплового забезпечення на час опалювального сезону на ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля (а.с. 18-21).

Вказані записи у трудовій книжці оформлені належним чином (мають номера наказів, дати їх винесення, підписи та посади осіб, які вносили вказані записи, печатки підприємств).

Тобто, вказані записи у повному обсязі підтверджують факт роботи позивача за спірний період.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що уточнюючі довідки для підтвердження пільгового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 квітня 2018 року у справі № 164/1993/14-а, від 19 червня 2018 року у справі № 592/5846/17, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року № 1451/11731 (далі - Порядок № 383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація (пункт 4.2 Порядку № 383).

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядком № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Зміст пункту 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій визначає: атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам, і правилам, установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 або № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, слід зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 або № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1 або № 2, відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Аналогічний правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 року.

За таких обставин непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у зарахуванні позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 21.03.1990 року по 30.09.1992 року та з 01.08.1993 року по 30.09.1995 року. При цьому враховуємо, що час виконання роботи до 21.08.92 взагалі не підлягав атестації.

Крім того, випискою з наказу № 369 к від 01.10.1994 (по ш. «Гірник») підтверджено проведення атестації робочих місць за умовами праці за Списком № 2 розд. 1 підрозділу 1 код КП 2010100а-14021 ОСОБА_1 професія машиніст підіймальної машини поверхні (а.с. 25).

Щодо незарахування позивачу до страхового та пільгового стажу періоду роботи на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля з 16.10.2018 року по 31.08.2020 року, суд зазначає наступне.

За приписами частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Унормуванням статті 106 Закону № 1058-IV обумовлено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату єдиного внеску законом покладено на страхувальника.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі 490/12392/16-а.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що позивач не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків зі сплати обов`язкових платежів. Обов`язок щодо сплати страхових внесків законом покладено на роботодавця, а тому наявність заборгованості по її сплаті не може бути підставою обмеження реалізації позивачем права на призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 21.03.1990 по 30.09.1992 на підприємстві ШУ «Гірник» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля та до пільгового та страхового стажу період роботи з 16.10.2018 по 31.08.2020 на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля.

Щодо незарахування відповідачем позивачу періоду з 01.08.1993 по 30.09.1995 на підприємстві ЗГП «МЕГАВАХТ», оскільки пільгова довідка не містить реєстраційний номер та дату видачі, що унеможливлює ідентифікувати час її видачі та відсутня атестація робочих місць, суд зазначає наступне.

П. 4.2 Порядку № 22-1 передбачено: при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

В абз. 2 п. 1.7 Порядку № 22-1 занотовано: у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Орган, що призначає пенсію, відповідно до п. 3.3 зазначеного Порядку надає […] допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку (в тому числі непрацюючим особам, які звернулись за призначенням пенсії), щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Як вже зазначалось судом, відповідачем при прийомі документів від позивача, не вимагалось від позивача надати додаткові документи, а також у суду відсутні будь-які інші докази на підтвердження виконання управлінням приписів пунктів 1.7 та 3.3 Порядку № 22-1 щодо надання допомоги громадянам в одержанні необхідних документів для призначення пенсії.

Таким чином відповідачем при розгляді заяви позивача від 15 вересня 2020 року не були в повній мірі дотримані нормативно-правові приписи Порядку № 22-1 та не враховані всі обставини.

При вирішення справи, суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 3 листопада 2021 у справі № 360/3611/20, а саме:

«3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Матеріалами справи підтверджено, що позивач після досягнення 50 років звернувся до відповідача із заявою та доданими до заяви документами про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування рішення відповідача від 15.09.2020 № 2199 про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 15.09.2020 року суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне повторно розглянути заяву позивача від 15 вересня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.

Наведені вище обставини дають підстави суду апеляційної інстанції скасувати частково рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 21.03.1990 по 30.09.1992 на підприємстві ШУ «Гірник» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля та щодо відмови у зарахуванні до пільгового та страхового стажу період роботи з 16.10.2018 по 31.08.2020 на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля. В іншій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 5 ст. 250, ст. 311, п.4 ч. 1 ст. 317, ст. 321, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 р. - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 р. у справі № 200/10362/20-а - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 21.03.1990 по 30.09.1992 на підприємстві ШУ «Гірник» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля та до пільгового та страхового стажу період роботи з 16.10.2018 по 31.08.2020 на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 21.03.1990 по 30.09.1992 на підприємстві ШУ «Гірник» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля та до пільгового та страхового стажу період роботи з 16.10.2018 по 31.08.2020 на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля задовольнити.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 21.03.1990 по 30.09.1992 на підприємстві ШУ «Гірник» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля та зарахувати до страхового та пільгового стажу період роботи з 16.10.2018 по 31.08.2020 на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв