Справа № 460/989/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2021 року м. Рівне №460/989/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 (управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "), Військової частини НОМЕР_2
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") (далі - відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 2), в якому просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не вжиття заходів щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2021; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2021; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 суму нарахованої військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 06.07.2003 по 01.02.2021. З часу зарахування у списки військової частини НОМЕР_3 з 06.07.2003 по 01.01.2020 перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , у подальшому з 01.01.2020 по 01.02.2021 відповідно наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28.12.2019 №821 «Про організацію виконання рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 грудня 2019 року №39140» у військовій частині НОМЕР_2 . Вказав, що звільнений з військової служби у 2020 році згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 21.12.2020 №442. Після звільнення йому стало відомо, що у спірному періоді йому не було нараховано та не виплачено компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту. Таким чином, відповідачі вчинили протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік. Відтак позивач, з мотивів наведених у позові, просив суд позов задовольнити повністю.

Позиція відповідача 1 щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції, що пунктом 4 розділу XXXI Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), накази про звільнення яких підписано минулого року, але які не виключені зі списків військової частини, відпустка за період служби в поточному році не надається і грошове забезпечення за час такої відпустки не виплачується. Також звертає увагу, що Порядок погодження проектів документів у Збройних Силах України визначено пунктом 2.8.20. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 (далі - Інструкція № 124). Командир військової частини приймає рішення про підписання відповідного наказу після погодження проекту такого наказу відповідними посадовими особами цієї військової частини. Перелік посадових осіб, які повинні погодити проект наказу чи іншого документу, а також порядок погодження визначається командиром військової частини. Відтак, відповідно до підпункту 2.8.20.4. Інструкції № 124, полковником ОСОБА_2 було здійснено візування рапорту полковника ОСОБА_3 про виплату грошової компенсації за 2015-2021 роки, при цьому в частині виплати грошової компенсації за 2021 рік рапорт не погоджено. Відтак, позивач не набув права на виплату грошової компенсації за дні невикористаної відпустки як учасник бойових дій за 2021 рік, оскільки був звільнений у 2020 році. З наведених підстав, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Позиція відповідача 2 щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. В обґрунтування такої позиції військова частина НОМЕР_2 повідомила, що командир військової частини НОМЕР_2 жодним чином не може надавати правову оцінку та впливати на діяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно заявлених ОСОБА_4 позовних вимог. Однак, військова частина НОМЕР_1 з 01.01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована лише на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.12.2019 №821.

Не погоджуючись із твердженнями наведеними у відзиві, ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, де вказав, що ним з 1 січня, тобто з настанням нового календарного року, набуто право на виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій згідно із Закону України Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту.

Також, 12.05.2021 ОСОБА_1 подано додаткові пояснення щодо суті спору.

Ухвалою суду від 22.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 01.10.2021 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") Військової частини НОМЕР_2 в частині позовних вимог щодо стягнення з військової частини НОМЕР_2 моральної шкоди у розмірі 6000грн., - закрито.

Оскільки, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач з проходив військову службу з 06.07.2003 по 01.02.2021 у військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника командувача військ з правової роботи начальника юридичної служби управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується копією витягу з послужного списку від 01.02.2021 №501/3/25.

Згідно наказу від 07.04.2015 № 7 позивача зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, встановлено посадовий оклад в розмірі 1460 гривень та доручено приступити до виконання службових обов`язків за посадою, з 07.04.2015.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 21.12.2020 №442, Позивача звільнено з військової служби у запас, відповідно до п. б (за станом здоров`я).

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 01.02.2021 №23 позивача виключено зі списків особового складу військової частини, знято зі всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області.

Заявами по суті сторін також підтверджується той факт, що відповідачами не здійснено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік. Також, наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 01.02.2021 №23 не вказано про отримання грошової компенсації за 2021 рік.

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII) - цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Положеннями ч. 1 ст.1-2 вказаного Закону передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із п. 12 ст. 12 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки (далі - Закон України від 05.11.1996 № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 цього Закону, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 8 ст.10-1 Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Приписами абз.3 п.14 ст.10-1 вказаного Закону, передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 ст.10-1 Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст.10-1 Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII, в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст.10-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21.10.1993 № 3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та від 06.12.1991 № 1932-XII Про оборону України (далі - Закони України від 06.12.1991 № 3543-XII та Закон України від 21.10.1993 № 1932-XII).

За визначенням статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закон України від 21.10.1993 № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом України від 20.12.1991 №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується Законом.

Поміж тим, пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України № 504/96-ВР та пунктом 12 ч.1 ст. 12 Закону України № 3551-ХІІ.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією наведеною у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18. А тому враховуються при вирішенні цієї справи в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Так, зі змісту витягу із наказу встановлено, що на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 йому не виплачувалася грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2021 рік. Протилежного відповідачем для суду не надано.

Твердження відповідача 1 про те, що позивач не набув права на виплату грошової компенсації за дні невикористаної відпустки як учасник бойових дій за 2021 рік, оскільки був звільнений у 2020 році - судом відхиляються, оскільки відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 01.02.2021 №23, позивача виключено 01.02.2021 зі списків особового складу військової частини. Відтак, станом на момент звільнення позивача зі служби, такий мав право на отримання пільг як учасник бойових дій, а саме виплати компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки за 2021 рік.

Враховуючи наявність порушеного права позивача, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не вжиття заходів щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2021 та зобов`язання нарахувати грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2021.

Оскільки як стверджує відповідач 2 у відзиві, військова частина НОМЕР_1 з 01.01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.12.2019 №821, то обґрунтованими є вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 суму нарахованої військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2021.

Разом з тим, щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом термін з моменту набрання рішенням суду законної сили, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зміст наведеної правової норми свідчить, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках. Поряд з цим, суд враховує, що позивачем не наведено аргументованих причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду. З огляду на наведене та беручи до уваги обставини даної справи, правові підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень не обґрунтували обставини, на яких ґрунтуються заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки судом встановлений факт наявності порушеного права позивача з боку відповідачів, то поданий позов необхідно задовольнити повністю.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а докази понесення інших витрат суду не надано, то підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України - відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не вжиття заходів щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2021.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2021.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 суму нарахованої військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Повний текст рішення складений 17 грудня 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля