Справа № 420/18934/21
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Гур`євої К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум оформленого протоколом № 112 від 15.07.2021 року; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2014 календарного року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.11.2014 року отримав ІІІ групу інвалідності, загальне захворювання. 13.11.2014 року він отримав виписку з акта МСЕК згідно якого при повторному огляді йому встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (захистом вітчизни). 06.11.2017 року він отримав довідку до акта МСЕК згідно якої йому встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при знаходженні у країнах, де велись бойові дії, безстроково. В середині 2021 року він дізнався, що має право на отримання одноразової грошової допомоги та звернувся до ОБТЦКСЦ з відповідною заявою. Проте, отримав відповідь та витяг з протоколу, згідно яких йому відмовлено у виплаті. В той же час, відповідно до ст. 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 4 ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на отримання такої допомоги, а відмова є протиправною та підлягає скасуванню.

Представником відповідача Міністерства оборони України до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що первинно позивачу встановлено 3 групу інвалідності 13.11.2014 року, а із заявою він звернувся лише 07.05.2021 року, таким чином трирічний термін для реалізації права на одноразову грошову допомогу у позивача сплинув 13.11.2017 року, а тому він немає права на одноразову грошову допомогу.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що позивач не отримав належну виплату через його необізнаність та з вини державних органів, на яких покладено обов`язок щодо її виплати, а тому право на отримання виплати не може бути обмежене будь-чим.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року призначено підготовче засідання по справі № 420/18934/21 в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon (https://vkz.court.gov.ua - EasyCon).

Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовної заяви заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

31 грудня 1998 року наказом заступника МО України командуючого сухопутними військами ЗС України № 189 звільнено у запас за станом здоров`я ОСОБА_1 (а.с. 7).

05 березня 1999 року наказом військової частини НОМЕР_1 № 38 виключено з списків особового складу частини ОСОБА_1 (а.с. 8, 50).

03 листопада 2014 року згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 739532 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, причина загальне захворювання (а.с. 9, 46).

Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії № 230 від 13.11.2014 року захворювання ОСОБА_1 так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 53).

17 листопада 2014 року згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 939572 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності до 01.12.2015 року, причина так, пов`язана з виконанням обов`язковій військової служби, під час перебування в країні, де велися бойові дії (а.с. 10, 47).

04 листопада 2015 року згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 786827 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності до 01.12.2017 року, причина так, пов`язана з виконанням обов`язковій військової служби, під час перебування в країні, де велися бойові дії (а.с. 48).

06 листопада 2017 року згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 312501 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, причина так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 11, 49).

07 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 45).

15 липня 2021 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення № 112, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки заявник звернувся із заявою 07.05.2021 року, а інвалідність йому встановлена 13.11.2014 року (а.с. 55).

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ.

Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно ст. 16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на дату встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ст. 16-2 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на дату встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи ( підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно ч. 9 ст. 16-3 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на дату встановлення позивачу інвалідності) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 2 постанови КМУ № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 (в редакції, чинній на дату встановлення позивачу інвалідності) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 16-3 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на дату встановлення позивачу інвалідності) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Верховний Суд в постанові від 29 листопада 2021 року по справі № 140/3335/19 зазначив, що законодавцем встановлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права. Встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову). При цьому, рішення про поновлення присічного строку були прийняті у дійсно виключних випадках.

Також, в постанові від 03 серпня 2021 року по справі № 480/4365/20 Верховний Суд зазначив, що оскільки до набрання чинності Закону № 5040-VI законодавством не було установлено строків звернення заінтересованої особи до уповноваженої особи щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, то до випадків, які сталися до 1 січня 2014 року і щодо яких уповноваженим органом не було прийнято рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, трирічний строк, установлений статтею 16-3 Закону № 2011-XII, необхідно застосовувати з 1 січня 2014 року. У зв`язку із цим, по вказаним випадкам, трирічний строк звернення заінтересованої особи із заявою до уповноваженого органу щодо призначення та виплати одноразової допомоги у зв`язку зі смертю під час виконання обов`язків військової служби спливає 31 грудня 2016 року. Крім того, суд зазначив, що якщо виходити із того, що по випадках, які сталися до 1 січня 2014 року і щодо яких особа не зверталася до уповноваженого органу стосовно призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги, строк звернення не застосовувати взагалі, а щодо випадків, які сталися після 1 січня 2014 року застосувати трирічний строк, то вказане буде порушувати конституційний принцип рівності прав та свобод людини і матиме ознаки дискримінації (стаття 24 Конституції України) для осіб, які одночасно звернуться із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зумовленої подіями більш ніж трирічної давності.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується позивачем, що 03 листопада 2014 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, причина загальне захворювання. 13.11.2014 року на засіданні Військово-лікарської комісії встановлено, що захворювання ОСОБА_1 так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 9, 46, 53).

Таким чином, саме з 13.11.2014 року слід обраховувати трирічний строку звернення позивача, ОСОБА_1 , щодо реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В той же час, із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії позивач, ОСОБА_1 , звернувся лише 07.06.2021 року, тобто більш ніж через шість років після встановлення інвалідності.

При цьому, посилання представника позивача, викладені у відповіді на відзив, на те, що позивач не отримав належну виплату через його необізнаність та з вини державних органів, на яких покладено обов`язок щодо її виплати, суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не є об`єктивно непереборними та не свідчать про наявність істотних перешкод чи труднощів для своєчасного звернення позивача щодо отримання одноразової грошової допомоги. Крім того, звернення до уповноваженого органу щодо отримання допомоги є виключно волевиявленням особи, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позивач пропустив встановлений законом трирічний строк звернення із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, а Міністерство оборони України при прийнятті оскаржуваного рішення діяло на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, адреса місцезнаходження: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6) про визнання протиправним та скасування рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум оформленого протоколом № 112 від 15.07.2021 року; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2014 календарного року, в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Понвний текст рішення складено та підписано 20 грудня 2021 року.

Суддя О.А. Левчук

.