Справа № 703/3632/21
Суддя: Ігнатенко Т. В.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/3632/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Гордієнко І.М.

за участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського другого батальйону шостої роти Управління патрульної поліції в Харківській області Лаврика Євгена Григоровича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

встановив:

08 листопада 2021 року на адресу суду поштовим відправлення надійшла вищевказана ОСОБА_1 , в якій остання просить суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕА0 №4967664 від 30 жовтня 2021 року щодо накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу 1700 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2021 року поліцейським другого батальйону шостої роти УПП в Харківській області Лавриком Є.Г. позивачу була вручена касова стрічка, яка при детальному огляді виявилась постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕА0 №4967664 від 30 жовтня 2021 року, згідно якої позивача було визнано винною у скоєнні адміністративного проступку, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, хоча має накладатися у відповідному розмірі від неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Позивач не погоджується з даною постановою, оскільки, на її думку, вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справа і підлягає скасуванню. Позивач стверджує, що не порушувала ПДР України. Крім того, на її думку, фактично самого розгляду справи, з дотриманням вимог ст.245-249, 251, 252, 268, 271 КУпАП, не було, а відбулося механічне винесення постанови у її відсутність, без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і ґрунтується виключно на суб`єктивному твердженні інспектора поліції. Також, позивач стверджує, що при винесенні постанови було грубо порушено право на захист. Так, 30 жовтня 2021 року в місті у Харківській області позивач зупинилася на вимогу патрульного поліції, який повідомив їй, що нею було скоєно порушення ПДР України, з чим вона категорично була не згодна, оскільки ніяких порушень не допускала, в зв`язку з чим попросила поліцейського надати їй для ознайомлення докази, на що їй було відмовлено. Після цього позивач зателефонувала своєму знайомому адвокату та повідомила про незрозумілий для неї інцидент. За рекомендацією адвоката позивачем було заявлено відповідачу усне клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату за участю її адвоката та про складання адміністративного протоколу, відповідно до вимог ст.256 КУпАП, згідно приписів ч.4 ст.258 КУпАП, оскільки нею оспорювалося порушення. Після чого поліцейський вручив позивачу касову стрічку, яка тільки при детальному огляді виявилася постановою про накладення адміністративного стягнення. Таким чино, на думку позивача, поліцейським було грубо знехтувано закріплений в ст.7 КУпАП фундаментальний принцип провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого дотримання законності. Позивач вказує, що нею було виявлено бажання скористатися правовою допомогою, про що неодноразово робилась відповідна усна заява відповідачу, але їй було грубо відмовлено у цьому. На думку позивача, поліцейським не вжито жодних дій щодо надання їй можливості реалізувати свої право на отримання правової допомоги, що в свою чергу є порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та є підставою для скасування постанову справі про адміністративне правопорушення. З врахуванням викладеного позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді від 12 листопада 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу право на подання до суду відзиву на позовну заяву з всіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, та що копія даного відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи одночасно з надісланням відзиву до суду, докази про що повинні бути приєднані до відзиву.

У встановлений судом строк, 01 грудня 2021 року на електронну адресу та 07 грудня 2021 року поштовим відправленням, яке здано до поштового відділення зв`язку 01 грудня 2021 року, на адресу суду надійшов відзив відповідача Департаменту патрульної поліції на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Так, 30 жовтня 2021 року у відношенні позивача інспектором роти №6 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Лавриком Є.Г. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4967664 за ч.4 ст.122 КУпАП за порушення позивачем п.12.4 ПДР України, а саме: водій керуючи транспортним засобом «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті с. Травневе Харківського району Харківської області зі швидкістю 112 км/год, перевищивши встановлене обмеження на 62 км/год. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCаm LTI 20/20 №ТС000709, про що зазначено у фабулі оскаржуваної постанови. Зазначений автомобіль був зупинений на підставі ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», позивачу в повному обсязі роз`яснені її права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується її власним підписом в оскаржуваній постанові. Твердження позивача щодо порушення її права на захист є необґрунтованим. Позивач на місці події могла скористатися будь-якими правами, однак від позивача жодних клопотань та пояснень не надходило, якщо б такі надходили, то були б додані до постанови. За результатами розгляду справи, у відповідності до вимог КУпАП, поліцейським встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, тому була винесена постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4967664. Обставини ознайомлення позивача з оскаржуваною постановою зафіксовані на відеозаписі з портативного відеореєстратора DSJX302069_AX2069.

Відповідач зазначає, що прилад TruCam правомірно використовується працівниками поліції для забезпечення контролю за дотриманням швидкісних обмежень в межах населених пунктів. Перевищення швидкості позивачем підтверджується даними з приладу TruCam №ТС000709, так на відеозаписі з вказаного приладу чітко видно номерний знак автомобіля, під керуванням позивача та зафіксовано швидкість руху даного автомобіля, яка становила 112 км/год. У фотокартці з приладу TruCam №ТС000709 зазначені географічні координати, які підтверджують географічне розміщення населеного пункту с. Травневе Харківського району Харківської області на 448 км автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський. Під час дослідження вказаних медіа файлів інспектором встановлено, що на відеозаписі оптичний приціл чітко вказує на транспортний засіб «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 . Зафіксована швидкість руху цього автомобіля в межах населеного пункту становила 112 км/год. Ці відомості досліджені інспектором з урахуванням положень ст.252 КУпАП та зазначені безпосередньо у фабулі оскаржуваної постанови, яка винесена відповідно до вимог ст.283 КУпАП. Також, в межах населеного пункту с. Травневе Харківського району Харківської області розташовані дорожні знаки 5.45 та 5.46 з адресною прив`язкою 448 км+090м - 448км+983м, а також дорожній знак 5.70 на 448км+508-449км+498м. Крім того, відповідач стверджує, що використання приладів TruCam в ручному режимі є законним.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що зі сторони позивача не надано жодних доказів, що спростовують факт перевищення нею обмежень швидкості руху на 62 км/год в межах населеного пункту. З врахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що позивач дійсно порушила ПДР України, в результаті чого стосовно неї винесена оскаржувана постанова, відповідач вважає, що правові підстави для скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

У відзиві відповідач просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

До вказаного відзиву додано письмові докази та компакт-диск з записами, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень, а також докази направлення копії даного відзиву позивачу.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та на їх задоволенні наполягала.

Відповідач поліцейський другого батальйону шостої роти УПП в Харківській області Лаврик Є.Г. та представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З врахуванням положень ч.3 ст.205 КАС України, суд вважає за можливе судовий розгляд адміністративної справи проводити без участі відповідачів.

Суд, заслухавши доводи позивача, врахувавши позицію відповідача, яка висловлена у відзиві на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку,

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбаченіКонституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.2, 4 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, передбачені ч.4 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно п.1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пунктом 1.5 ПДР України передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектором батальйону №2 роти №6 УПП в Харківській області Лавриком Є.Г. серії ЕАО №4967664 від 30 жовтня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 - позивача у справі, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, за те, що вона 30 жовтня 2021 року в с. Травневе на дорозі М-03 448 км керувала транспортним засобом «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 , в населеному пункті Травневе зі швидкістю 112 км/год, чим перевищила встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 62 км/год. Швидкість вимірювалась приладом Трукам ТС000709, чим порушила п.12.4 ПДР - перевищення водіями т/з встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год.

Відповідно до ч.4 ст.122 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до положень ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження позиції відповідача до відзиву долучено компакт-диск з відеозаписом та фотозображенням, на яких зафіксовано адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, вимоги зазначеної норми Закону встановлюють імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного запису, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адмінітративне прпавопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення посилань на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатись належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16.

У фабулі оскаржуваної постанови зазначено, що швидкість руху автомобіля позивача вимірювалась приладом Трукам ТС000709.

Таким чином, відеозапис та фотозображення, які розміщені на компакт-диску, що наданий відповідачем та на якому зафіксовані події, які відбулися за участі позивача ОСОБА_1 30 жовтня 2021 року, зокрема, щодо виявлення працівником поліції порушень ПДР України під час керування нею транспортним засобом, є належним та допустимим доказом у даній справі.

Судом здійснено перегляд надано відповідачем відеозапису, з якого вбачається, що пристроєм вимірювання швидкості руху 30 жовтня 2021 року зафіксовано «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснював рух в крайній лівій смузі руху, та на який наведено позначку лазерного прицілу. При цьому, приладом зафіксовано швидкість руху вказаного автомобіля, яка склала 112 км/год. Після цього, зазначений автомобіль здійснював рух на узбіччя крайньої правої смуги руху, де зупинився.

Крім того, на вказаному компакт-диску наявне фотозображення, на якому зафіксовані події, які є аналогічні, зафіксованим подіям на вищевказаному відеозаписі, в частині руху автомобіля «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснював рух в крайній лівій смузі руху, та на який наведено позначку лазерного прицілу. На даному фотозображенні зазначено, що останнє виконано 30 жовтня 2021 року за допомогою приладу TruCam №ТС000709, програма V1.19, ліміт швидкості - 50 км/год, вимірювана швидкість - 112 км/год, вулиця - М-03 448 км, широта - 49°57'21.75"N, довгота 35°49'11.11"E.

Можливість використання лазерний вимірювач швидкості TruCаm LTI 20/20 №ТС000709, підтверджується виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертним висновком від 07 вересня 2021 №04/05/02/-2522, у якому зазначено правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES, який визначений п.5.1 ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015.

Листом Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» Міністерства економічного розвитку та торгівлі від 01 жовтня 2019 року № 22-38/49 підтверджується, що лазерний вимірювач TruCАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, та крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювання швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Отже, використання приладу TruCam відбувається у автоматичному режимі як у мобільному, так і у статичному положенні, а тому користування приладом у ручному режимі не є порушенням.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

З наданих відповідачем доказів, зокрема, із схеми розміщення дорожніх знаків 5.70 на автомобільній дорозі загального користування М-03 Київ - Харків - Довжанський (на м. Ростов-на-Дону) вбачається, що на вказаній автомобільній дорозі на 448км+508-449км+498м встановлений дорожній знак 5.70, що свідчить про те, що перед початком руху в с. Травневе, де було вчинено правопорушення, позивач була завчасно поінформована про здійснення фото-, відеофіксації порушень.

Крім того, відповідно до інформації з відкритих джерел інтернет, а саме Google maps підтверджується, що координати широта - 49°57'21.75"N, довгота 35°49'11.11"E, за якими було вчинено позивачем правопорушення, знаходяться саме в населеному пункті с. Травневе Харківського району Харківської області.

Таким чином, доводи позивача ОСОБА_1 , які викладені у позовній заяві, щодо не порушення ПДР України за обставин, які зазначені у оскаржувані постанові, є безпідставними та повністю спростовуються вищевказаними доказами, з яких чітко вбачається порушення позивачем ПДР України.

Згідно ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, на відеозаписі з нагрудної камери, який розміщений на компакт-диску, зафіксовано, що поліцейським роз`яснюється позивачу адміністративне стягнення, яке на неї накладається, в зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, а саме штраф у сумі 1700 гривень, порядок його сплати, а також порядок оскарження постанови, при цьому поліцейський ввічливо ставиться до водія та роз`яснює їй, що в подальшому при русі по дорозі наявні інші населені пукти та що вона буда уважна. В свою чергу, позивач пояснила працівнику поліції, що не бачила знаку, який повідомлялося про початок населеного пункту, при цьому жодних заперечень щодо вчинення нею порушення ПДР України не висловлювала, не зазначала про порушення її права на захист та процедури розгляду матеріалів, бажання знайомитися з доказами не виявляла, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла.

Таким чином, інспектор жодним чином не перешкоджав позивачу у користуванні своїми правами, у тому числі, не обмежував у праві отримувати правову допомогу.

При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач власноручним підписом підтвердила, що їй роз`ясненні права, передбачені ст.268 КУпАП, та строк оскарження за ст.289 КУпАП.

Крім того, позивачем не спростовано, що інспектор не представився, пояснив причини зупинки транспортного засобу, роз`яснив позивачу її права, вказав на порушення, оглянув документи на місці, біля автомобіля позивача склав постанову, яку було вручено позивачу та роз`яснено порядок і строк її оскарження.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів з приводу порушень інспектором її прав під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Відсутність факту правопорушення, позивач доводить своїми ж поясненнями, натомість, відповідач, в порядку ч.2 ст.77 КАС України, надав докази своїх заперечень.

З врахуванням викладеного, доводи позивача ОСОБА_1 про порушення її права на отримання правової допомоги та порядку розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення, на підтвердження яких висловлено лише суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя, є безпідставними, в зв`язку з чим судом до уваги не приймаються.

Також, не заслуговують на увагу доводи позивача ОСОБА_1 про те, що адміністративне стягнення у оскаржуваній постанові має бути зазначене у відповідному розмірі від неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, оскільки ст.283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення має містити, зокрема, розмір штрафу, та не зобов`язує вказувати у такі відомості у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Адміністративне стягнення, яке зазначено інспектором в оскаржуваній постанові, відповідає санкції ч.4 ст.122 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності

Крім того, положення ст.278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не поширюються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі №527/2456/16-а.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно п.1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, вкладені в ній обставини порушення позивачем ПДР України повністю підтверджуються наданими відповідачем доказами, внаслідок чого є законною, в зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.9, 68 Конституції України, ст.19, 121, 222, 245, 251, 280, 283 КУпАП, ст.77, 90, 205, 229, 241-246, 255, 286, 288 КАС України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського другого батальйону шостої роти Управління патрульної поліції в Харківській області Лаврика Євгена Григоровича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач - поліцейський другого батальйону шостої роти Управління патрульної поліції в Харківській області Лаврик Євген Григорович, адреса: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315А.

Відповідач - Департамент патрульної поліції, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Повний текст рішення складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий Т.В. Ігнатенко