Справа № 420/18902/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм» (; адреса: Люстдорфська дорога, 92/94, м. Одеса, 65088) до Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005631; вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078) про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм» до Одеської митниці Держмитслужби, у якому представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби №UA500490/2021/200002/2 від 05.08.2021 року «Про коригування митної вартості товарів» та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500490/2021/00143 від 05.08.2021 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.10.2021 року о 12:06:56 справа №420/18902/21 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 13.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.12.2021 року замінено відповідача по справі №420/18902/21 Одеську митницю Держмитслужби () на Одеську митницю (код ЄДРПОУ ВП 44005631),відокремлений підрозділ Державної митної служби України, як правонаступника.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в розмитненні товару за ціною контракту, без врахування документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару та не містять розбіжностей.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями містилися розбіжності та відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що було підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення проти позову, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що між TOB «РЕСТАЙМ» як Покупцем та фірмою «XIAMEN JUNDA IMPORT & EXPORT CO., LTD.» (Китайська народна республіка) як Продавцем було укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів від 15.05.2021 року № JSAD-21001.

Згідно п, 1.1. Контракту Продавець зобов`язався продати товар (жіноче і чоловіче взуття), а Покупець прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 1.2. Контракту товар повинен відправлятися Продавцем за адресою Покупця з повідомленням, із зазначенням його кількості, асортименту та вартості, вказаної в інвойсі, що додається до кожної окремої поставки товару.

У п. 1.3 Контракту загальна сума контракту складає 67 464 (шістдесят сім тисяч чотириста шістдесят чотири) доларів США 80 центів.

На виконання вищевказаного пункту Контракту та з метою митного оформлення товарів контрагентом було передано позивачу Інвойс від 17.06.2021 року № JSAD-21001 з посиланням на контракт № JSAD-21001 від 15.05.2021 року, яким узгоджено поставку товару - кросівки, жіночої та чоловічої статі, різного розмірного ряду та кольору, на загальну суму 67 464 (шістдесят сім тисяч чотириста шістдесят чотири) доларів США 80 центів.

Ціна повністю співпадає з загальною сумою контракту, що зазначена у контракті.

Позивач оплатив дану грошову суму згідно платіжних документів, а саме:

17.07.2021 року у розмірі 20 000.00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 77;

22.07.2021 року у розмірі 20 000.00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 78;

24.07.2021 року у розмірі 27 464.80 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 79.

До Одеської митниці було подано декларацію митної вартості від 05.08.2021, зовнішньоекономічний контракт, інвойс та інші товаросупровідні документи для проведення митного оформлення.

Митна вартість товару визначена декларантом за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до положень ст, 57 МК України та з урахуванням вимог ст. 58 МК України та положень Генеральної угоди з тарифів та торгівлі.

Після обробки електронної митної декларації Одеською митницею Держмитслужби було повідомлено позивача про те, що відповідачем під час аналізу товаросупровідних документів встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, не містяться усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів та перелічено низку «розбіжностей».

У повідомленні відповідач просив декларанта додатково надати ряд документів, зокрема:

виписку з бухгалтерської документації;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

страхові документи, якщо здійснювалося страхування;

копію митної декларації країни відправлення із перекладом на українську мову.

Позивач надав Одеській митниці Держмитслужби лист від 05.08.2021 б/н, в якому декларантом було проінформовано відповідача про неможливість надання митному органу всіх документів на запит щодо надання додаткових документів і що всі документи, які були наявні позивача і стосуються даного товару вже були подані до митного органу під час первинного митного оформлення.

05.08.2021 року посадовою особою Одеської митниці було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА500490/2021/200002/2, яким було скориговано вартість товару Товариства, а також у зв`язку із цим винесено картку відмови у митному оформлені товарів №UА500490/2021/00143 з причини передбаченої п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, при цьому вартість товару визначена за шостим (резервним) методом, внаслідок чого донараховано митних платежів на суму 319095,40грн.

У рішенні про коригування митної вартості товару вказано наступне:

відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України при визначені митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додаються витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Проте у наданих до митного оформлення документах відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення даних складової митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;

відповідно до пунктів 3.3 та 7.1 зовнішньоекономічного контракту купівлі - проваджу товарів від 15.05.2021 №JSAD-21001 та інвойсу від 17.06.2021 № JSAD - 21001 поставка товарів здійснюється на умовах CIF - Одеса згідно з міжнародними правилами Інкотермс - 2010, відповідно до яких, на продавця покладено обов`язок із здійснення страхування товарів. Проте, страхові документи, які відповідно до частини першої та другої статті 53 МКУ в даному випадку мали бути подані, декларантом подані не були;

відповідно до пункту 4.1 зовнішньоекономічного контракту купівлі-проваджу товарів від 15.05.2021 М JSAD - 21001 товар вважається зданим продавцем і прийнятим покупцем, за якістю відповідно до документів, що підтверджують якість товару. Проте документів, які містять відомості щодо якості товарів до митного оформлення не надавались.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до положень ст. 49, 52 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів та зборів; подавати органу доходів та зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до вимог ст. 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів та зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме: декларацію митної вартості та документи що підтверджують числові значення складових митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); інвойс; платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії; страхові документи, тощо.

У разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності), зокрема, виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прас - листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення; тощо.

Декларанту було запропоновано відповідно до п. 3 ст. 53 Митного кодексу України для підтвердження заявленої митної вартості протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларацій країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

На вимогу митного органу декларантом надіслано повідомлення про неможливість надання додаткових документів від 05.08.2021р.

Відповідно до ст. 54, 55 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів та зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, яке має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, тощо.

При розгляді документів та пояснень, які були додатково надані, митним органом було встановлено, що декларантом всі наявні розбіжності не усунені та не подані всі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 Митного кодексу.

Оскільки, на думку Митниці, подані позивачем разом з МД документи містили зазначені вище розбіжності, Одеською митницею складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом визначення митної вартості за резервним методом.

Суд вважає дії митного органу щодо відмови в застосуванні митної вартості, заявленої позивачем, за першим методом митної оцінки за ціною договору, неправомірними, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення таким, що підлягає скасуванню, рішення про коригування відповідачем митної вартості за вищезазначеною партією товару протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що декларант надав всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару, надані документи підтверджують числове значення митної вартості товару та не містять розбіжностей.

Митний орган зазначав, що ненадання декларантом під час митного оформлення даних, щодо вартості навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, є підставою для коригування митної вартості товарів, оскільки на думку відповідача неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Суд звертає увагу, що за змістом ст.58 МК України такі дані декларант зобов`язаний надати під час митного оформлення лише у тому разі, якщо такі дані не включались до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Разом з тим, даний товар постачався продавцем на умовах - CIF, порт Одеса (Інкотремс 2010).

Відповідно до положень Інкотермс 2010 - Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, термін CIF, тобто «вартість, страхування та фрахт» означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Відповідно до умов даного терміну, продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, а також на продавця покладається обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

У зв`язку із цим, всі витрати, що пов`язані із навантаженням, вивантаженням та обробкою оцінюваних товарів поніс саме Продавець - «XIAMEN JUNDA IMPORT & EXPORT CO.,LTD.». І відповідно всі ці витрати вже були включені в ціну товару (ціну, що визначена саме в контракті),

Також, дані обставини прямо передбачені в Контракті, в якому зазначено, що ціна включає вартість експортного пакування та маркування, страхування та фрахту до м. Одеси (п. 2.3 Контракту).

Саме тому, відповідно до вищезазначеного п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України, такі витрати на навантаження, вивантаження та обробку товару не включалися додатково до митної вартості товару.

За аналогічного обґрунтування безпідставними є вимоги Одеської митниці щодо надання документів про страхування товару. При цьому, враховуючи що страхування здійснювалось продавцем товару, то такий страховий документ знаходиться у нього і не передавався Покупцю (Позивачу), оскільки продавець за умовами контракту не зобов`язаний надавати такий документ покупцю, і відповідно Позивач позбавлений був можливості надати такий документ митниці під час митного оформлення товару.

Суд критично ставиться до посилання митного органу про необхідність надання документів на підтвердження якості товару, адже такі документи не можуть впливати на визначення вартості такого товару.

При цьому, перелік документів, які подає декларант митному органу для визначення митної вартості товару є вичерпним і міститься в ч. 2 ст. 53 МК України.

Так:, відповідно до зазначеної норми, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідач не довів наявність розбіжностей в поданих документах, подані документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також надавали можливість відповідачу визначити митну вартість товару, відповідач не мав права витребовувати у позивача додаткові документи та відмовляти у розмитненні товару позивачу за ціною контракту.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності задекларованої митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, у відзиві на позов відповідачем не спростовані доводи позивача.

Посилання відповідача в рішеннях про коригування митної вартості товару на наявність інформації про те, що подібний товар був оформлений за вищою митною вартістю суд не приймає до уваги, оскільки, відомості з інформаційної бази даних носять допоміжний інформаційних характер та не є безперечним доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Крім цього, відповідачем не надані МД, вартість товару за якими визначена для товару позивача.

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст. 8 Митного кодексу України державна митна служба здійснюється на основі принципів, в тому числі, законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, тощо.

Згідно з ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Оскільки позивачем були надані для митного оформлення товару документи, необхідні для визначення його митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість товару та її складові частини, не містять суттєвих розбіжностей, тощо, відмова відповідача у розмитненні товару за митною декларацією є неправомірною, оскаржувані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Рестайм обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 5480 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 60 коп. (а.с.13), ці витрати суд покладає на відповідача.

Крім цього, 08.12.2021 року за вх.№69375/21 від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 8400 грн.

Дослідивши вказану заяву, суд дійшов наступного.

31.10.2019 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Пантеон» укладено Договір №АО-02 про надання правової допомоги.

Згідно п.4.1 Договору клієнт сплачує адвокату плату у сумі, що визначається окремою угодою.

Згідно Додаткової угоди №2 від 24.11.2021 року сума за надану правничу допомогу складає 8400 грн.

На підтвердження витрат за надані послуги правничої допомоги до суду надано Акт надання послуг №18 від 24.11.2021 року та рахунок-фактуру №24-11/21 від 24.11.2021 року та платіжне доручення №600 від 24.11.2021р.

Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно висновку Верховного Суду, висвітленого у Постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення з цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у Постанові від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19 вказав наступне: «Суд звертає увагу на зміст цієї норми (стаття 134 мКАС України), яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Доводів податкового органу щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відзив на позовну заяву не утримує»

Судом встановлено, що згідно п.4.1 Договору клієнт сплачує адвокату плату у сумі, що визначається окремою угодою.

Згідно Додаткової угоди №2 від 24.11.2021 року сума за надану правничу допомогу складає 8400 грн.

Отже, вартість судових витрат на правничу допомогу у цій справі визначена фіксованим гонораром адвоката, а до суду надано докази фактичного понесення витрат у цій сумі.

Згідно п.1 ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи, є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо (ч.9 ст.139 КАС України).

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно ч.ч.1,7 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З урахуванням того, що позов задоволено повністю, представником позивача надано документальні підтвердження наданих послуг, матеріали справи містять фактичні результати наданих послуг, суд вважає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, слід покласти на відповідача, беручи до уваги відсутність заперечень останнього щодо їх співмірності. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8400 грн., визначивши цю суму пропорційною за надані послуги адвоката виходячи із вимог ч.9 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм» (; адреса: Люстдорфська дорога, 92/94, м. Одеса, 65088) до Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005631; вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби №UA500490/2021/200002/2 від 05.08.2021 року «Про коригування митної вартості товарів» та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500490/2021/00143 від 05.08.2021 року.

Стягнути з Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005631) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм» () судовий збір у сумі 5480 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 60 коп. та витрати професійної правничої допомоги у сумі 8400 (вісім тисяч чотириста) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян