Справа № 440/12343/21
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/12343/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій протиправними та стягнення вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду 06 жовтня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну службу», протиправними; стягнення з Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) вихідної допомоги у розмірі 35289,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при звільненні з Головного територіального управління юстиції в Полтавській області на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України ним у порушення приписів статті 44 Кодексу законів про працю України не виплачено вихідну допомогу в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Після винесення Міністерством юстиції України наказу №1030/к від 26.05.2021, яким внесено зміни в наказ Міністерства юстиції України №4360/к від 26.12.2019, та викладено останні в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби», відповідачем 06.07.2021 року внесено відповідний запис до трудової книжки позивача. В липні 2021 року позивачем було подано до Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), який є правонаступником ГТУ юстиції в Полтавській області, заяву про виплату вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку, яка передбачена Законом України «Про державну службу». Відповідачем вказаної виплати здійснено не було, відповідно позивач вважаючи свої права в цій частині порушеними звернувся до суду. Як наслідок, на думку позивача, стягненню підлягає з відповідача сума вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року клопотання Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про залишення позовної заяви без розгляду залишено без задоволення.

15 грудня 2021 року до суду надійшло заперечення позивача на клопотання залишення позовної заяви без розгляду та надано обґрунтування на підтвердження дотримання строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідачем відзиву на позовну заяву позивача подано не було.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

З рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/395/20 від 12.05.2020 року, розміщеного на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reestr.court.gov.ua/Review/89265146), встановлено, що Наказом Міністерства юстиції України від 16.09.2015 №2923/к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 9 рангу державного службовця, у порядку переведення з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, як таку, що успішно пройшла стажування, з випробувальним терміном шість місяців.

Наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2019 №4360/к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби.

У трудовій книжці ОСОБА_1 28.12.2019 зроблено запис за № 17 про звільнення відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби.

Позивач не погодився з наказом Міністерства юстиції України №4360/к від 26.12.2019 «Про звільнення» та звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/395/20 від 12.05.2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції, Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано протиправним наказ Міністерства юстиції України "Про звільнення" від 26 грудня 2019 року №4360/к в частині формулювання причин звільнення з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 "відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області".

Зобов`язано відповідача Міністерство юстиції України внести зміни до наказу Міністерства юстиції України "Про звільнення" від 26 грудня 2019 року №4360/к щодо формулювання причин звільнення з посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 , виклавши його в наступній редакції: "Звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з реорганізацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби", а також внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 22.04.2021 касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року залишено без змін (http://reestr.court.gov.ua/Review/96464167).

Наказом міністерства юстиції України №1030/к від 26.05.2021 внесено зміни в наказ Міністерства юстиції України №4360/к від 26.12.2019, виклавши в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби».

06.07.2021 року внесено відповідний запис до трудової книжки позивача.

В липні 2021 року позивач звернулася до Позивачем було подано до Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) заяву про виплату вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку, яка передбачена Законом України «Про державну службу».

Відповідачем вказаної виплати здійснено не було, надано відповідь №21301/20314-24-21 від 18.08.2021 року, якою повідомлено позивача про відсутність правових підстав для виплати позивачу вихідної допомоги /а.с. 6/.

Зважаючи на викладене, з метою захисту порушеного права, позивач звернулась з даним позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" (надалі - Закон №889-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами ст. 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону №889-VIII дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Статтею 5 Закону №889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону №889-VIII, відповідно до пункту 4 частини 1 якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Частиною 3 ст. 83 Закону №889-VIII передбачено, що у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 6 і 7 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, реорганізація державного органу.

Частиною 4 ст. 87 Закону №889-VIII передбачено, що у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Таким чином, Законом №889-VIII передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини 1 ст. 87 Закону №889-VIII.

Як встановлено судом, Наказом міністерства юстиції України №1030/к від 26.05.2021 внесено зміни в наказ Міністерства юстиції України №4360/к від 26.12.2019, виклавши в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби» /а.с. 44/.

Таким чином, позивача звільнено з вказаної посади 28 грудня 2019 року, зокрема, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Вказаний наказ є чинним та позивач не оскаржує наказ Міністерства юстиції України від 26.05.2021 №1030/к у даній справі, а підставою для звернення позивача до суду з даним позовом стала не виплата їй вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною 4 статті 87 Закону № 889 визначено, що у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією із таких гарантій є виплата працівникові, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівникові у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Відповідний висновок уже був висловлений Верховним Судом у постановах від 28.12.2020 у справі № 440/630/20, від 28.01.2021 у справі № 440/1613/20, від 04.02.2021 у справі № 440/181/20, від 25.02.2021 у справі № 440/376/20 і суд не знаходить підстав для відступу від нього.

Отже, у день фактичного звільнення із займаної посади ОСОБА_1 належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом із виплатою всіх гарантованих законодавством коштів, у тому числі і вихідної допомоги.

Крім того, вказана вихідна допомога не була виплачена відповідачем не лише після звільнення, а й навіть після окремого письмового звернення позивача із заявою від 27.07.2021 року /а.с.6 /.

Відповідач не заперечує того факту, що йому чітко відомо про наказ Міністерства юстиції України №1030/к від 26.05.2021 року, яким внесено зміни в наказ Міністерства юстиції України №4360/к від 26.12.2019, виклавши в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби» та відомо про внесення відповідних змін до трудової книжки позивача. Вказані документи залучалися позивачем до її заяви від 27.07.2021 року про виплату вихідної допомоги, яка була отримана відповідачем. Також вказані наказ та витяг з трудової книжки надані відповідачем до матеріалів справи.

Разом з тим, доказів виплати вихідної допомоги позивачу при звільненні на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889 під час розгляду справи відповідачем до матеріалів справи не надано.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.10.2007 № 8-рп/2007 указав, що державна служба та служба в органах місцевого самоврядування є одним з видів трудової діяльності громадян. Тому отримання вихідної допомоги при звільненні слід розглядати не лише як майнове право, але також і як складову трудових прав особи. Для державних службовців, які звільнялися зі служби у зв`язку з ліквідацією державного органу до 25.09.2019, право отримання вихідної допомоги існувало

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 3 Закону № 889 дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Частинами першою-третьою статті 5 Закону № 889 встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як випливає з практики ЄСПЛ, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на їх конвенційні права (рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі "C. Дж. та інші проти Болгарії", заява № 1365/07, пункт 39, від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11, пункт 170).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (заява № 68385/10 п. 35 та № 71378/10).

Таким чином, звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889, гарантує працівнику право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до частини 4 статті 87 Закону № 889, а отже позивач має законні сподівання на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до частини 4 статті 87 Закону № 889.

Статтею 116 Кодексу законів про працю визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Разом з тим, як вже зазначалося судом, станом на дату звернення до суду вихідна допомога, передбачена законом України Про державну службу, позивачу не виплачена.

Відповідно до приписів п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (надалі - Порядок №100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, виплати вихідної допомоги.

Пунктом 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

ОСОБА_1 звільнена з посади в грудні 2019 року, тому календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата - це жовтень та листопад 2019 року.

Довідкою про середній заробіток ОСОБА_1 , виданою Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавській області 21.01.2020 за №09-29/80 підтверджено, що заробітна плата позивача у жовтні 2019 року становила 36832,87 грн, а у листопаді 2019 року склала 32103,96 грн /а.с. 5/.

Таким чином, вихідна допомога ОСОБА_1 розраховується наступним чином: ((36832,87грн + 32103,96 грн/42 робочих днів за жовтень та листопад 2019 року) * (42 відпрацьованих робочих днів за жовтень та листопад 2019 року/2 місці)) = 35289,03 грн.

Будь-яких заперечень від відповідача щодо розміру середньомісячної заробітної плати позивача до матеріалів справи надано не було.

Відтак вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну службу», протиправними та стягнення з Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 35289,03 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення в повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 , визначених в позовній заяві.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, Сумська область, 40003, ідентифікаційний код 43316700) про визнання дій протиправними та стягнення вихідної допомоги задовольнити повністю.

Визнати дії Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну службу», протиправними.

Стягнути з Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 35289,03 грн (Тридцять п`ять тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень три копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський