Справа № 640/6596/21
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року м. Київ № 640/6596/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Донця В.А., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Лісовенка О.О., представника третьої особи Юр`євої К.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національне агентство України з питань державної служби, про визнання протиправним та нечинним акту в частині,

установив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач, Кабмін), в якому просить визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним в окремій його частині, а саме: абзац перший пункт (частина) 10 (десята) Порядку присвоєння рангів державних службовців, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306, та який викладено наступним чином: «Державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-ХІІ «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належать посада державної служби».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що чинним Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII не врегульовано питання співвідношення між категоріями посад державних службовців, визначених Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XI. Те саме стосується і рангів державних службовців.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, а також зобов`язано відповідача опублікувати оголошення про відкриття провадження в даній адміністративній справі, у виданні, в якому цей нормативно-правовий акт був офіційно оприлюднений.

У відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 34-44) представник Кабміну вказує на відповідність спірного акту актам вищої юридичної сили, а також на відсутність порушеного права позивача, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

З матеріалів справи видно, що на виконання вимог ухвали, відповідачем опубліковано у виданні «Офіційний вісник України» від 20.04.2021 №30 повідомлення (т. 2 а.с. 112-114) про відкриття провадження у даній справі, а також дані про дату, час і місце її розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2021 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національне агентство України з питань державної служби (далі - НАДС).

Пояснення НАДС (т. 1 а.с. 147-151) обґрунтовані тим, що спірна постанова прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідає вимогам чинного законодавства та визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, з огляду на що представник НАДС просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні учасники підтримали свої письмові позиції.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2016, відповідно до частини 2 статті 39 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, постановою Кабміну №306 затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців (далі - Порядок №306).

Згідно з першим реченням абзацу першого пункту 10 Порядку №306 державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби.

Вважаючи протиправною та нечинною вказану норму, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

(1) Щодо наявності підстав у позивача для звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ.

Так, частиною 2 статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт, яким і є оскаржуваний акт, мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Враховуючи наведене, право оскаржити вказане розпорядження, мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

За таких обставин, твердження представника відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позову, на відсутність порушеного права позивача, є безпідставним.

З наявної в матеріалів справи довідки Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.07.2021 №5/246/2021 (т. 1 а.с. 162) вбачається, що позивач дійсно працює в Комінтернівському районному суді Одеської області з 21.12.2016 на посаді секретаря судового засідання та 07.12.2020 переведений на посаду судового розпорядника, яку обіймає і по теперішній час.

Водночас, як видно з матеріалів справи, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019 (т. 1 а.с. 7-11), залишеною без змін постановою Верховного Суду від 26.11.2019 (т. 1 а.с. 12), у справі №420/6871/18 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 скасовано та ухвалено по справі постанову, якою позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу від 15.02.2017 №4-ОС керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області залишено без розгляду. Адміністративний позов ОСОБА_1 в іншій частині задоволено частково: зобов`язано керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вирішити питання щодо присвоєння позивачу категорії та рангу державного службовця, починаючи з листопада 2018 року, з урахуванням періоду роботи позивача на державній службі з 17.01.2001 по 03.10.2002 та з 19.09.2005 по 21.07.2011. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При цьому, вказаною постановою встановлено: «Отже, оскільки 20.12.2016 року позивач прийнятий на посаду державної службі (секретаря судового засідання Комінтернівського районного суду Одеської області) не вперше, враховуючи положення ч.5 ст.39 Закону №889, судова колегія вважає, що при прийнятті на посаду після закінчення випробувального строку йому мав бути присвоєний ранг у межах категорії «В» з урахуванням сумарного відпрацьованого часу на посадах державної служби в інших державних органах та порядку присвоєння чергового рангу відповідно до ч.6 ст.39 Закону №889. Дійсно, ч.1 п.10 Порядку №306 передбачено врахування попереднього періоду роботи державного службовці, якому присвоєно ранг відповідно до Закону № 3723-ХІІ, лише на займаній посаді. Але вказане положення, на думку судової колегії, суперечить положенням ч.5 ст.39 Закону №889, які передбачають присвоєння найнижчого рангу державного службовця лише у разі призначення на посаду державного службовця вперше, а тому не підлягає застосуванню. Інше правова позиція призведе до нівелювання більш ніж 10-річного загального стажу державної служби ОСОБА_1 при визначенні рангу (звання) державної служби та прирівнює його до державного службовця, якій після отримання необхідної освіти призначений на цю ж саму посаду за відсутності стажу роботи на державній службі.».

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач має право оскаржити спірну норму, оскільки її застосовано до позивача.

(2) Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 113 Конституції України передбачено, що Кабмін є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з пунктом 10 статті 116 Конституції України Кабмін здійснює інші повноваження, визначені Конституцію та законами України.

Аналогічне положення закріплено і в статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», якою передбачено, що Кабмін здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 117 Конституції України Кабмін в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. При цьому, організація, повноваження і порядок діяльності, зокрема, Кабміну, визначаються Конституцією і законами України (частина 2 статті 120 Конституції України).

Так, частинами 1 та 2 статті 39 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII встановлено, що ранги державних службовців є видом спеціальних звань. Встановлюється дев`ять рангів державних службовців. Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України. Співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями встановлюється для випадків призначення осіб, яким присвоєно такі спеціальні звання, на посади державних службовців, на яких може бути присвоєно нижчий ранг. У такому разі особі присвоюється ранг державного службовця на рівні рангу, який вона мала відповідно до спеціальних законів.

Керуючись саме частиною 2 вказаної норми відповідачем прийнято Порядок №306.

При цьому, такою нормою Кабміну надані повноваження щодо (1) визначення порядку присвоєння рангів державних службовців та (2) визначення співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями.

Досліджуючи правомірність першого речення абзацу першого пункту 10 Порядку №306 в контексті вказаних повноважень, наданих відповідачу, суд зважає на таке.

За змістом пункту 12 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи державної служби.

Так, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016.

Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII визнано такими, що втратили чинність, зокрема: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Разом з тим, вказаний розділ не містить норм з приводу врегулювання питання щодо співвідношення присвоєних рангів відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII з рангами, встановленими у прийнятому Законі №889-VIII, враховуючи, що цими актами передбачено різну кількість категорій посад державних службовців: Законом №3723-XII передбачено 7 категорій та 15 рангів, а Законом №889-VIII - 3 категорії і 9 рангів.

Частиною 3 статті 39 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII встановлено, що присвоюються такі ранги: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «А», - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «Б», - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «В», - 6, 7, 8, 9 ранг.

Ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом (частина 4 статті 39 зазначеного Закону).

Згідно з частиною 5 тієї ж норми ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.

Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності (частина 6 статті 39 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII).

Відповідно до частини 9 вказаної статті Закону у разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг.

Державний службовець може бути позбавлений рангу лише за рішенням суду (частина 10 статті 39 названого Закону).

З системного аналізу викладених норм видно, що під присвоєнням рангів державних службовців слід розуміти присвоєння рангу державному службовцю з одночасним призначенням на посаду державної служби, у тому числі вперше, в межах дії Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, а відтак і в межах нових категорій посад державної служби.

В той же час, надання повноважень стосовно визначення співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями не є співвідношенням між рангами державних службовців, визначеними Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII та Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та не може бути тотожним до нього.

Інакше кажучи, встановлення в частині 2 статті 39 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII вказаних повноважень не наділяє Кабмін повноваженнями співвідносити встановлені ранги Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII з рангами, встановленими Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Тобто, присвоювати державним службовцям найнижчий ранг (у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби) в межах Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, яким раніше присвоєно ранг відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII.

Більше того, присвоєння найнижчого рангу державного службовця частиною 5 статті 39 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII передбачено лише у разі призначення на посаду державного службовця вперше, натомість призначення особи, яка вже має ранг відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, що свідчить про її перебування вже певний час на державній службі, виключає можливість призначення на посаду державного службовця вперше.

Питання щодо призначення на посаду державного службовця вперше не слід розглядати в площині дії та застосування лише Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, оскільки зміна нормативного регулювання державної служби не відміняє сам факт перебування на ній, хоча і в період нормативного регулювання іншим законодавчим актом.

Отже, наведене свідчить про невідповідність оскаржуваної норми вимогам правового акту вищої юридичної сили.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає, що спірна норма Порядку №306 прийнята з порушенням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та пункту 1 частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також вона не відповідає правовому акту вищої юридичної сили - частині 5 статті 39 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Згідно з частиною 9 статті 264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

За вказаних обставин та наведеного правового регулювання, суд вважає протиправним та нечинним перше речення абзацу першого пункту 10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 20.04.2016 №306, а саме: «Державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби.».

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його відзив, і не довів правомірності прийняття спірної норми.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, стягуються відповідно до частини 1 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до частини 1 статті 265 КАС України резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання протиправним та нечинним першого речення абзацу першого пункту 10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 20.04.2016 №306, а саме: «Державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби.» у відповідному виданні, після набрання рішенням законної сили.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 139, 241-246, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національне агентство України з питань державної служби, про визнання протиправним та нечинним акту в частині, - задовольнити.

Визнати протиправним та нечинним перше речення абзацу першого пункту 10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 20.04.2016 №306, а саме: «Державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби.».

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору з Кабінету Міністрів України у розмірі 908 гривень.

Зобов`язати Кабінет Міністрів України невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання протиправним та нечинним першого речення абзацу першого пункту 10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 20.04.2016 №306, а саме: «Державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби.» у відповідному виданні, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Кабінет Міністрів України (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: відсутній).

Третя особа - Національне агентство України з питань державної служби (вул. Прорізна, 15, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: 37819430).

Повний текст рішення складно 17.12.2021.

Головуючий суддя О.М. Чудак

Суддя: В.А. Донець

Суддя: Т.І. Шейко