Справа № 160/11051/21
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/11051/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року, (суддя суду першої інстанції Дєєв М.В.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/11051/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 -протиправною та дискримінаційною;

- визнати протиправним, дискримінаційним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 викладене в листі №0400-010305-8/55152 від 16.04.2021 року;

- визнати протиправними та дискримінаційними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно відмови поновити виплату пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії - поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020 року, на вказаний ним банківський рахунок - в UKR Exim Bank, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- стягнути з відповідача кошти в сумі 100,000 гривень (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких було відмовлено у поновленні пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що представником позивача було направлено до відповідача заяву про поновлення виплати пенсії на поточний банківський рахунок із зазначенням реквізитів особистого банківського рахунку позивача, при цьому рішенням оформленим листом №0400-010305-8/55152 від 16.04.2021 року відповідачем відмовлено позивачу у поновленні та виплаті пенсії, оскільки позивачем не була дотримана вимога щодо особистого звернення за поновленням та виплатою на банківський рахунок та особиста заява позивача, яка було підписана позивачем перед нотаріусом, нотаріально посвідчена та легалізована печаткою апостиль на думку відповідача не є особистим зверненням позивача. Позивач вважає рішення, бездіяльність та дії відповідача щодо не поновлення та невиплати позивачу пенсії на особистий банківський рахунок протиправними, дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству. Також, позивач вказав, що вказані дії відповідача призвели до завдання моральної шкоди позивачу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії на вказаний банківський рахунок. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оформлене листом №0400-010305-8/55152 від 16.04.2021 року про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020 року, на вказаний ним банківський рахунок - в UKR Exim Bank. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те позивач не має право на відшкодування моральної шкоди з огляду на протиправну поведінку пенсійного органу при припиненні виплати пенсії позивачу з 01.01.2020 року без жодних законних підстав. Також, позивач наголошує, що він має право на отримання компенсації втрати частини доходу незалежно від того, чи був такий дохід попередньо нарахованим, адже його виплата відбудеться на виконання рішення суду поза межами встановленого строку.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхав з України за кордон на постійне місце проживання з постановкою на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль та до виїзду за кордон позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

10.06.1995 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком та виплачувалась позивачу на його особистий банківський рахунок до 01.01.2020 року.

06.04.2021 року позивач через свого представника звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про поновлення виплати пенсії позивачу.

16.04.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом №0400-010305-8/55152 повідомлено, про необхідність дотримання вимог особистого звернення для поновлення пенсії, встановлених нормами Порядку 22-1.

Позивач вважає вказане рішення про відмову у поновленні та виплати пенсії на поточний банківський рахунок, бездіяльність та дії відповідача щодо не поновлення та невиплати позивачу пенсії на особистий банківський рахунок протиправними, дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу необґрунтовано припинено виплату пенсії, відтак пенсію необхідно поновити в судовому порядку. При цьому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів не підлягають задоволення, а також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення на користь позивача про стягнення моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами в межах доводів апеляційної скарги та переглядаючи рішення суду виходить із наступного.

Щодо вимог апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду про відсутність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 55 Закону № 2262-XII, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Отже, враховуючи те, що судом встановлено факт безпідставного зупинення виплати пенсії позивачеві з 01.01.2020 року та зобов`язано Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснити виплату відплату пенсії, суд приходить до висновку, що при виконанні рішення суду строк виплати пенсії з 01.01.2020 року безсумнівно буде порушеним, а відтак позивач набув право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 100,000 гривень (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких було відмовлено у поновленні пенсії, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 N 1 від 27.02.2009) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю

її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач зазначає, що його хвилювання та майнові страждання у зв`язку з неотриманням вчасно та в повному обсязі сум виплат до 5 травня, очікування коштів та судовий спір з позивачем сам по собі вказує на моральні страждання, а факт негативних наслідків для позивача не підлягають доказуванню.

Однак, такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що відшкодування моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності. В свою чергу, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Отже, враховуючи, що відшкодування моральної (немайнової шкоди) є видом цивільно-правової відповідальності, спосіб застосування якої передбачає встановлення об`єктивних обставин щодо наявності шкоди, протиправності діяння її заподіювача, причинового зв`язку між діями (рішеннями, бездіяльністю) заподіювача та наслідками у вигляді немайнової шкоди. Вказане безумовно свідчить на користь неможливості звільнення від доказування обставин, що можуть свідчити про наявність підстав для застосування цивільно-правової відповідальності - відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано до суду жодних доказів які б свідчили в чому полягають немайнові негативні наслідки, страждання (фізичні, душевні, психічні тощо), які зазнав позивач у зв`язку з невчасним та не в повному обсязі отриманням сум виплат до 5 травня. Позивачем не приведено і розрахунку та обґрунтування, що саме заявлена до відшкодування моральної шкоди сума відповідає понесеним втратам немайнового характеру, також позивачем не зазначено з чого саме він виходив визначаючи розмір понесеної шкоди.

Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення немайнових втрат, які мають бути відшкодовані відповідачем у заявлений в адміністративному позові спосіб, відтак не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги в цій частині, як це передбачено ст. 71 КАС України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року в адміністративній справі №160/11051/21 скасувати в частині відмови в зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів та прийняти в цій частині нову постанову.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фону України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії з 01.01.2020 року.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року в адміністративній справі №160/11051/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай