Справа № 280/8864/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 грудня 2021 року Справа № 280/8864/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області та скасувати рішення про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 за № 87 від 09 серпня 2021 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області призначити пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за Списком № 2 з 03 серпня 2021 року, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою суду 27 вересня 2021 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 11 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач вказує, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначився структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу, у зв`язку з чим, рішення по заяві Позивача приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду в Івано- Франківській області. Рішенням Пенсійного фонду в Івано-Франківській області № 87 від 09 серпня 2021 року позивачу було відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком 2, оскільки не взято до уваги, довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 березня 2014 року № 14, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком №2. Позивач вважає такі протиправними, оскільки всі відомості, що підтверджують пільговий стаж позивача містяться у трудовій книжці, а надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№65181 від 09 листопада 2020 року), відповідно до якого зазначено, що записи в трудовій книжці підтверджують тільки загальний стаж роботи позивача, та вони не містять належні та достатні відомості щодо періодів і характеру виконуваної позивачем роботи та не визначають його право на пенсію на пільгових умовах. Вказує, що за результатами розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду в Івано- Франківській області не взято до уваги, довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 березня 2014 року № 14, виданої Публічним акціонерним товариством «Донецьккокс», оскільки вона не відповідає Додатку № 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії № 637, а саме, не вказано загальну кількість відпрацьованого пільгового стажу. На підставі викладеного вище та у відповідності до наданих позивачем документів, відповідачем-2 встановлено, що страховий стаж позивача обрахований у кількості 36 років 10 місяців 23 дні, а для нарахування пільгового стажу правових підстав немає. Вважає, що відповідач 2 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№67654 від 18 листопада 2020 року), відповідно до якого зазначено, що Розглянувши заяву та додані до неї документи ОСОБА_1 страховий стаж становить 36 років 10 місяців 23 дні, стаж по Списку №2 - відсутній. За результатами розгляду документів до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 не взято до уваги довідку про підтвердження трудового стажу для призначення для призначення пенсії: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 березня 2014 року №14 про спеціальний трудовий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, оскільки вона не відповідає Додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності Трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами, а саме - не вказано загальну кількість пільгового стажу за вказаний період. Зазначає, що зазначені записи в трудовій книжці позивача не дають можливості встановити, чи працював позивач повний робочий день на відповідній посаді, як того вимагає пункт 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та в записах трудової книжки відсутня виписка із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці, як того вимагає пункт 10 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Вказує, що відповідно до пільгової довідки № 14 від 12 березня 2014 року виданої ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС» та наданої при зверненні до пенсійного органу за призначенням пенсії на пільгових умовах позивач працював повний робочий день в ВАТ «ДОНЕЦЬККОКС» перейменовано ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС» та виконував роботи з шкідливими та важкими умовами праці за професією, посадою що передбачена Списком № 2 за період з 20 листопада 2000 року по 17 вересня 2006 року та з 17 вересня 2006 року по 26 вересня 2007 року. Однак звертає увагу, що у цій же наданій позивачем довідці про підтвердження трудового стажу для призначення для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 березня 2014 року №14 про спеціальний трудовий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, виданій ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС», зазначено, що у зв`язку з зупинкою виробництва на Смолянівська коксохімцехе з 31 липня 2006 року (наказ про зупинку виробництва №561 від 27 липня 2006 року) призупинено дію переліку робочих місць і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 і 2. Отже, аналізуючи зазначене, зазначає, що починаючи з 31 липня 2006 року призупинено виробництво на Смолянівська коксохімцеху, відповідно, позивач починаючи з року не працював повний робочий день роботи з шкідливими та важкими умовами праиі за професією, посадою що передбачена Спискам № 2. Таким чином вважає, що обрахунок пільгового стажу необхідно здійснювати за період з 20 листопада 2000 року по 31 липня 2006 року, що становить 5 років 8 місяців 12 днів. Тому, враховуючи, що пільговий стаж позивача із шкідливими і важкими умовами праці по Списку №2 становить 5 років 8 місяців 12 днів за період 20 листопада 2000 року по 31 липня 2006 року, що, відповідно, є менше ніж необхідних 6 років 3 місяці яке дає право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи), тобто, менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці на пільгових умовах, тому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 із зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи - при досягненні 58 років, у позивача відсутнє. Крім того посилається на те, що видана ВАТ «ДОНЕЦЬККОКС» довідка про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії від 12 березня 2014 року №14 не відповідає формі встановленого взірця згідно Додатку №5 Порядку від 12 серпня 1993 року № 637 та підписана особою, що неуповноважена вчиняти дії від імені юридичної особи ВАТ «ДОНЕЦЬККОКС» (ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС» ПРАТ «ДОНЕЦЬККОКС»). Враховуючи все вищенаведене вважає, що рішення про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 за № 87 від 09 серпня 2021 року прийнято правомірно. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив (вх.№70344 від 30 листопада 2021 року), у якому заперечує проти доводів відповідача-2, зокрема зазначивши, що рішення Пенсійного фонду в Івано-Франківській області № 87 від 09 серпня 2021 року , яким йому було відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком 2, аргументовано лише невідповідністю за формою довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 березня 2014 року № 14, проте так і не було у повному обсязі досліджено та проаналізовано зміст фактично поданих заявником документів та не сформовано обґрунтованої позиції, що таких документів було недостатньо для вирішення питання про призначення пенсії. Щодо інформації про зупинку виробництва на Смолянівська коксохімцеху з 31 липня 2006 року, що вказана в довідці, вертає увагу, що позивач працював на даній дільниці лише до 17 вересня 2006 року, а вже з 17 вересня 2006 року - 26 вересня 2007 року повний робочий день машиністом залізничного крана 5 розряду дільниці вуглепідготовки Донецького коксохімцеха ПАТ "ДОНЕЦЬККОКС". Вважає, що дане зупинення виробництва не вплинуло категорично на його трудовий стаж, який залишився більшим ніж необхідні 6 років 3 місяці. Просить задовольнити позов.

У відповідності до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно статей 257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого статтею 258 КАС України.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

03 серпня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі-Порядок 22-1) передбачено, що з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Враховуючи зазначене, заява позивача від 03 серпня 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 в порядку екстериторіальності була розглянута органом Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та було прийнято рішення від 09 серпня 2021 року № 87 про відмову в призначенні пенсії.

Не погодившись з таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Частиною 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право органів, що призначають пенсії, вимагати відповідні документи від підприємств, організацій та окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п. 2 п. 2.3. Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах і районах у містах управління має право проводити планові та позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, в установах, організаціях, фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, інших документів, пов`язаних із призначенням пенсії, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості, зокрема письмові, з питань, що виникають у процесі таких перевірок.

Згідно пунктами 3, 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом від 18 листопада 2005 року № 383 Міністерства праці та соціальної політики України (надалі Порядок) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пунктів 3,4 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій та посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01 серпня 1992 року №442, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків, за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. При призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинно бути підтверджено за результатами атестації. Результати атестації застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно пункту 10 Порядку застосування Списків №1 та №2 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Тобто, основним документом який підтверджує наявний трудовий стаж є трудова книжка, і лише за її відсутності або відсутності у трудовій книжці відповідних записів, приймають уточнюючі довідки про періоди роботи не зазначені у трудовій книжці.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що використання норм Постанови № 637 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Отже суд дійшов висновку, що згідно пункту 1.1 Розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993року за № 110 (далі Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд звертає увагу, що аналогічні висновки викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду справи № 334/11778/13-а (адміністративне провадження № К/9901/12505/18), від 19 грудня 2018 року (яке набрало законної сили 19 грудня 2018 року).

Суд зазначає, що в якості підстави для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії пенсійний фонд зазначає, що за результатами розгляду документів до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 не взято до уваги довідку про підтвердження трудового стажу для призначення для призначення пенсії № 14 від 12 березня 2014 року, видану ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС» та надану при зверненні до пенсійного органу за призначенням пенсії на пільгових умовах. Зокрема видана ВАТ «ДОНЕЦЬККОКС» довідка про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії від 12 березня 2014 року №14 не відповідає формі встановленого взірця згідно Додатку №5 Порядку від 12 серпня 1993 року № 637, а саме, не вказано загальну кількість відпрацьованого пільгового стажу, та підписана особою, що неуповноважена вчиняти дії від імені юридичної особи ВАТ «ДОНЕЦЬККОКС» (ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС» ПРАТ «ДОНЕЦЬККОКС»).

Крім того відповідач-2 звертає увагу, що Позивач працював повний робочий день в ВАТ «ДОНЕЦЬККОКС» перейменовано ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС» та виконував роботи з шкідливими та важкими умовами праці за професією, посадою що передбачена Списком № 2 за період з 20 листопада 2000 року по 17 вересня 2006 року та з 17 вересня 2006 року по 26 вересня 2007 року. Однак звертає увагу, що у цій же наданій позивачем довідці про підтвердження трудового стажу для призначення для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 березня 2014 року №14 про спеціальний трудовий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, виданій ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС», зазначено, що у зв`язку з зупинкою виробництва на Смолянівському коксохімцеху з 31 липня 2006 року (наказ про зупинку виробництва №561 від 27 липня 2006 року) призупинено дію переліку робочих місць і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 і 2.

З цього приводу суд зазначає, що при вирішенні даного спору необхідно встановити наявність у ОСОБА_1 спеціального стажу роботи за Списком №2, який дає право на призначення пільгової пенсії.

Судом досліджені наступні документи.

Згідно долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 03 серпня 1981 року судом встановлено, що позивач працював:

- Запис№17 - 20 листопада 2000 року прийнятий у Смолянівський коксохімцех по переведенню машиністом залізничного крану вуглепідготовчого відділення по 5 розряду (розпорядження №38 від 03 листопада 2000 року);

- запис №18 - 17 вересня 2006 року переведений у Донецький коксохімцех машиністом залізничного крану 5 розряду ділянки вуглепідготовки (наказ №1112к від 05 вересня 2006 року);

- запис №19 - 26 вересня 2007 року звільнений за власним бажанням (наказ №1161-К від 26 вересня 2007 року).

Крім того, судом досліджено довідку про підтвердження трудового стажу для призначення для призначення пенсії № 14 від 12 березня 2014 року, видану ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС». У вказаній Довідці зазначені відомості, аналогічні записам у Трудовій книжці позивача. Крім того у Довідці наявний запис, що у зв`язку з зупинкою виробництва на Смолянівському коксохімцеху з 31 липня 2006 року (наказ про зупинку виробництва №561 від 27 липня 2006 року) призупинено дію переліку робочих місць і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 і 2.

Проте суд звертає увагу, що зупинка виробництва мала місце саме на Смолянівському коксохімцеху, який є одним із цехів ПАТ «ДОНЕЦЬККОКС». Тобто зупинка виробництва відбулась лише на одному цехів, а не на всьому підприємстві в цілому.

Як встановлено з трудової книжки позивача та вищевказаної довідки та зазначалось вище, позивач з 17 вересня 2006 року переведений у Донецький коксохімцех машиністом залізничного крану 5 розряду ділянки вуглепідготовки.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що позивач не працював повний робочий день роботах із шкідливими та важкими умовами праці за професією, посадою що передбачена Спискам № 2 з 31 липня 2006 року по 17 вересня 2006 року.

Отже, пільговий стаж позивача повинен обчислюватись з 20 листопада 2000 року по 31 липня 2006 року, та з 17 вересня 2006 року по 26 вересня 2007 року, що складає 6 років 8 місяців.

Тобто, позивач має необхідний пільговий стаж, та який складає більше ніж встановлені чиним законодавством 6 років 3 місяці (яке дає право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи), тобто, менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці на пільгових умовах, тому суд не погоджується із висновком відповідача-2, що право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 із зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи - при досягненні 58 років, у позивача відсутнє.

Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи все вищенаведене, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що відповідач-2 безпідставно дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 2.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач-2 необґрунтовано і неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу є неправомірним та підлягає скасуванню.

Отже, вимоги позовної заяви про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області призначити пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за Списком № 2 з 03 серпня 2021 року, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - суд вважає обґрунтованими, оскільки у відповідача, відповідно до наданих документів, не було законних підстав для відмови у призначенні пенсії за Списком № 2.

Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи з 20 листопада 2000 року по 31 липня 2006 року, та з 17 вересня 2006 року по 26 вересня 2007 року, згідно з записами в трудовій книжці.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачами не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваної відмови у призначенні ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 78, 132, 139, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області та скасувати рішення про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 за № 87 від 09 серпня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області призначити пенсію ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за Списком № 2 з 03 серпня 2021 року, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 1816,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено та підписано 20 грудня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов