Справа № 560/6341/21
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6341/21
РІШЕННЯ
іменем України
20 грудня 2021 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.04.2018 по 06.05.2021.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату компенсації за невикористане речове майно до дня фактичного розрахунку, а саме за період 20.04.2018 по 06.05.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року відповідачем було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористане речове майно у сумі 10847,87 грн. Оскільки вказану компенсацію було виплачено не у день звільнення, звернувся до відповідача з вимогою нарахувати та виплатити мені середній заробіток з дня звільнення у запас до дня виплати такої компенсації. Однак відповідь на вимогу не одержав.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.06.2021 (суддя - Лабань Г.В.) відкрито провадження у цій адміністративній справі.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.09.2021 прийнято справу до свого провадження, а також витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначає, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 не звертався з відповідним рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 про своє бажання щодо отримання компенсації за неотримане речове майно. Позивач у позовній заяві не аргументує свої дії щодо невжиття заходів щодо звернення до начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 , або до свого безпосереднього командира чи прямого командира.

Крім цього, на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №89 від 20.04.2018, позивача виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 20.04.2018.

Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою від 24.01.2020 (направивши її поштовим зв`язком) про виплату компенсації вартості за неотримане речове майно. Проте відповіді на таку не отримав.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.07.2020 по справі №560/1876/20 (яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020) визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно.

У цьому рішенні суд дійшов висновку, що відповідачем не забезпечено позивачу реалізацію його прав, гарантованих ст. 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку №178.

Відповідач виплатив грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно 06.05.2021 в сумі 10847,87 гривень, що підтверджується випискою від 09.05.2021 по картці/рахунку АТКБ "Приватбанк".

Згідно довідки відповідача від 15.12.2021, ОСОБА_1 нараховано компенсації за недоотримане речове майно в сумі 11013,07 грн.; утримано військового збору 1,5% - 165,20 грн.; на картковий рахунок - 10847,87 грн

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується, зокрема, порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення).

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Водночас, таке питання врегульоване Кодексом законів про працю України. Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи наведене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі №813/356/16.

Водночас, щодо аргументів позивача про невиплату йому під час звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористане речове майно, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їхньою заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Отже, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Водночас умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Аналогічні висновки були викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, у постанові Верховного Суду 27 січня 2021 року у справі № 340/680/20, від 29 липня 2021 року по справі № 807/761/15.

Так, з аналізу приписів пунктів 3-4 Порядку № 178 слідує, що особа має право отримати грошову компенсацію за неотримане речове майно:

- перед звільненням - у разі подання відповідного рапорту під час проходження служби;

- після звільнення - у разі подання відповідного рапорту після звільнення.

У постановах від 27 січня 2021 року у справі №340/680/20 та від 29 листопада 2021 року у справі №120/313/20-а Верховний Суд звернув увагу на те, що відсутність відповідного рапорту військовослужбовця, поданого під час проходження служби, виключає правові підстави для виплати військовою частиною грошової компенсації за неотримане речове майно під час звільнення й не тягне настання для неї відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП.

У зв`язку з неподанням ОСОБА_1 до військової частини рапорту щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби (відповідна заява про виплату компенсації за неотримане речове майно) була подана лише 24.01.2020, а виключено зі списків особового складу військової частини позивача було ще 20.04.2018), у відповідача не виникло правових підстав для виплати такої компенсації під час звільнення позивача.

Як наслідок, з огляду за відсутність у військової частини правових підстав щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу під час звільнення через відсутність відповідного рапорту позивача, поданого під час проходження служби, відповідальність для відповідача, передбачена приписами статті 117 КЗпП, не настає.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 грудня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя Д.А. Божук