Справа № 240/9329/21
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9329/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

20 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі -відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення (розпорядження) Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.11.2020 №90 в частині встановлення йому довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в належному розмірі відповідно до довідки Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020 №02.08-34/22 та стажу на посаді судді 42 роки 1 місяць 13 днів, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19.02.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно довідки Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020 №02.08-34/22, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 42 роки 1 місяць 13 днів, встановивши його в розмірі 94 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020, без обмеження його граничного розміру.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 11.07.2017 його було звільнено у відставку з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду. Вказує, що його загальний стаж судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 42 роки 01 місяць 13 днів, у зв`язку з чим, з 12.07.2017 йому було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. В подальшому, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №240/13596/20, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснило йому з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020 №02.08-34/22, однак визначило при цьому розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як 50 % суддівської винагороди діючого судді. Позивач вважає вказані дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправними, адже після прийняття Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, він, з огляду на положення частини 3 статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII Про судоустрій та статус суддів та наявний у нього стаж в розмірі понад 42 роки, має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 94 % суддівської винагороди діючого судді, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з 18 лютого 2020 року, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020, порядок визначення розмірів щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці регулюється частиною 3 статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому, для застосування розміру 90 відсотків (тим більше 94 відсотки) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, як того просить позивач, немає підстав, так як зазначений розмір був передбачений Законом України від 07.07.2010 №2453-VI Про судоустрій і статус суддів, який втратив чинність, а пункт 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів, який передбачав, що розмір щомісячного довічного грошового утримання, судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", та збільшується на два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону, був визнаний неконституційним. Підстав для застосування розміру суддівської винагороди до 18.02.2020 при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за нормами, які діють з 18.02.2020, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, немає.

26 листопада 2021 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому він просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Вищої ради правосуддя від 27 червня 2017 року №1864/0/15-17 ОСОБА_1 було звільнено у відставку з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду (а.с.29), а на підставі наказу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2017 року №103-к його було відраховано зі штату вказаного суду (а.с.30).

З наявного у матеріалах справи розрахунку від 09.11.2020 №055, виданого Сьомим апеляційним адміністративним судом, вбачається, що стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 42 роки 01 місяць 13 днів, в тому числі: 1 рік 11 місяців - половина денної форми навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського в період з 01.09.1975 по 01.07.1979; 1 рік 11 місяців 29 днів - період з 15.05.1973 по 14.05.1975 проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР; 18 років 1 місяць 11 днів - період з 01.08.1979 по 10.06.1997 роботи на слідчих посадах в органах внутрішніх справ; 6 років 2 місяці 17 днів - період з 11.06.1997 по 27.08.2003 роботи на посаді судді Корольовського районного суду; 7 років 4 місяці 29 днів - період з 28.08.2003 по 26.01.2021 роботи на посаді судді Житомирського апеляційного господарського суду; 6 років 5 місяців 15 днів - період з 27.01.2011 по 11.07.2017 роботи на посаді судді Житомирського апеляційного адміністративного суду (а.с.34).

З 12 липня 2017 року ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді. При цьому, у зв`язку з незарахуванням Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини періоду його навчання на денній формі навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського, періоду проходження ним строкової військової служби в Збройних Силах СРСР, а також періодів його роботи на слідчих посадах в органах внутрішніх справ, розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання був визначений як 80 % суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді.

Не погоджуючись з визначеним розміром щомісячного довічного грошового утримання та з діями Житомирського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо з незарахуванням до стажу його роботи на посаді судді половини періоду його навчання на денній формі навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського, періоду проходження ним строкової військової служби в Збройних Силах СРСР та періодів його роботи на слідчих посадах в органах внутрішніх справ, ОСОБА_1 оскаржив їх у суді.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі №806/948/18 позов ОСОБА_1 було задоволено: визнано протиправними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % від щомісячної суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді замість 90 %; зобов`язано Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу, який дає право на нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 період навчання на денній формі Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е.Дзержинського, терміном 1 рік 11 місяців; проходження військової служби, терміном 1 рік 11 місяців 29 днів; служби в органах внутрішніх справ, терміном 17 років 10 місяців 9 днів; а також зобов`язано Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від щомісячної суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді та виплатити заборгованість з 12.07.2017 (а.с.35-39).

При цьому, з мотивувальної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі №806/948/18 вбачається, що приймаючи вказане судове рішення, суд виходив з того, що пунктом 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Закону №2453-VI спірні правовідносини регулювались частиною 2 статті 43 Закону №2862-XII, в редакції Про статус суддів від 24.02.1994 року № 4015-XII, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих. Крім того, спірні правовідносини регулювались пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03 вересня 2005 року № 865, відповідно до якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі №806/948/18, Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувало до стажу ОСОБА_1 , який дає право на нарахування і виплату йому щомісячного довічного грошового утримання, період його навчання на денній формі Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е.Дзержинського, терміном 1 рік 11 місяців, період проходження ним військової служби, терміном 1 рік 11 місяців 29 днів, та період служби в органах внутрішніх справ, терміном 17 років 10 місяців 9 днів. Крім того, Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснило призначення ОСОБА_1 з 12.07.2017 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від щомісячної суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді.

В подальшому, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №240/13596/20, яким Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області було зобов`язано здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суддівської винагороди, визначеної у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року № 02.08-34/22, без обмежень граничним розміром, відповідач здійснив позивачу вказаний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.

Однак, внаслідок проведеного перерахунку з 19.02.2020 розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 був визначений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області як 50% суддівської винагороди діючого судді.

Таким чином, вищезазначений перерахунок фактично призвів до припинення нарахування та виплати позивачу надбавки 2 % за кожний рік понаднормового стажу.

Не погоджуючись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив усунути зазначене порушення (а.с.57).

У відповідь на вказану заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало ОСОБА_1 лист від 04.01.2021 №31-20665/М-02/8-0600/21, в якому повідомило, що відповідно до частини 3 статті 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Відтак, чинним законодавством передбачено збільшення щомісячного довічного грошового утримання саме за роботу на посаді судді. Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, становить 20 років 1 місяць 1 день, то з 19.02.2020 його щомісячне довічне грошове утримання було визначено в розмірі 104049,00 гривень, з розрахунку 50 відсотків суддівської винагороди (208098,00 грн. х 50 %) (а.с.60-61).

Вважаючи такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправними, а своє право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в належному розмірі - порушеним, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з огляду на наявність 42 років стажу роботи на посаді судді, та беручи до уваги норми статті 142 Закону України №1402-VIII ОСОБА_1 має право на отримання з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 94 % (50 % за 20 років стажу, необхідного для призначення довічного грошового утримання та 44 % (22 * 2%) за 22 роки понаднормового стажу).

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно з абзацами 10, 14 статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. Повноваження судді припиняються у разі досягнення суддею шістдесяти п`яти років.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон Українивід02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пунктом 2 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7,23,25,36 цього розділу.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону №1402-VI суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI.

Пунктом 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Саме на підставі пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII ОСОБА_1 12.07.2017 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди.

Вказаними положеннями пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII було запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку після 30 вересня 2016 року, залежно від проходження чи непроходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу, а також роботи на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами. У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини 6 статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Отже, з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, для всіх суддів у відставці незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або конкурсу, визначено однаковий підхід для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру, встановленого Законом №1402-VIII.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановлений Законом №1402-VIII, визначається з урахуванням трьох складових: 1) стажу роботи на посаді судді; 2) розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; 3) відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У спірних правовідносинах не можуть бути застосовані різні закони при визначенні окремих складових, з яких обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, оскільки зазначене не узгоджується з приписами чинного законодавства, суперечить змісту рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 щодо необхідності встановлення однакового підходу до визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Таким чином, перерахунок пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді слід здійснювати за нормами чинними на час звернення із відповідною заявою про здіснення такого перерахунку.

Отже, при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідно враховувати відсотковий розмір, встановлений частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір.

Колегія суддів зауважує, що відмінність в правовому регулюванні визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначена в ст. 138 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" та статті 142 Закону України №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" полягає в тому, що за Законом від 07.07.2010 №2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80 і більше), виходячи з суддівської винагороди працюючого судді, яка, на відміну від положень 135 Закону №1402-VIII, обраховувалась (з урахування пункту 1 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11 -р/2018) з зовсім інших базових показників - 10 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції. Водночас, ч. 3 ст. 135 Закону України №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 142 Закону України №1402-VIII, так само, як і положення статті 138 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", які діяли на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, передбачають збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на два відсотки грошового утримання за кожний повний рік роботи на посаді судді. Вказана норма статті 142 Закону України №1402-VIII неконституційною не визнавалась.

Так, з матеріалів справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №240/13596/20 здійснило ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суддівської винагороди, визначеної у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року №02.08-34/22, однак визначило при цьому розмір його щомісячного довічного грошового утримання як 50 % від грошового утримання діючого судді. Вказний перерахунок був здійснений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області відповідно до положень положення статті 142 Закону України №1402-VIII. Однак, при цьому перерахунку збільшення щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на два відсотки грошового утримання за кожний повний рік його роботи на посаді судді понад 20 років, відповідачем здійснено не було.

Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку від 09.11.2020 №055, виданого Сьомим апеляційним адміністративним судом, вбачається, що стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 42 роки 01 місяць 13 днів, в тому числі: 1 рік 11 місяців - половина денної форми навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського в період з 01.09.1975 по 01.07.1979; 1 рік 11 місяців 29 днів - період з 15.05.1973 по 14.05.1975 проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР; 18 років 1 місяць 11 днів - період з 01.08.1979 по 10.06.1997 роботи на слідчих посадах в органах внутрішніх справ; 6 років 2 місяці 17 днів - період з 11.06.1997 по 27.08.2003 роботи на посаді судді Корольовського районного суду; 7 років 4 місяці 29 днів - період з 28.08.2003 по 26.01.2021 роботи на посаді судді Житомирського апеляційного господарського суду; 6 років 5 місяців 15 днів - період з 27.01.2011 по 11.07.2017 роботи на посаді судді Житомирського апеляційного адміністративного суду (а.с.34).

В той же час, право ОСОБА_1 на зарахування до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду його навчання на денній формі Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е.Дзержинського терміном 1 рік 11 місяців, періоду проходження ним військової служби терміном 1 рік 11 місяців 29 днів, та періоду служби в органах внутрішніх справ терміном 17 років 10 місяців 9 днів, було встановлено рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі №806/948/18.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини щодо того, що половина періоду навчання на денній формі Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е.Дзержинського, період проходження ним військової служби та період служби в органах внутрішніх справ підлягають зарахуванню до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання, не потребують доказування при розгляді даної справи.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з огляду на наявність 42 років стажу роботи на посаді судді, та беручи до уваги норми статті 142 Закону України №1402-VIII суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 94 % (50 % за 20 років стажу, необхідного для призначення довічного грошового утримання та 44 % (22 * 2%) за 22 роки понаднормового стажу).

Отже, відповідачем протиправно під час здійснення перерахунку не було зараховано позивачу половини періоду його навчання на денній формі Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е.Дзержинського, періоду проходження ним військової служби та періоду його служби в органах внутрішніх справ до стажу роботи на посаді судді, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання, що призвело до невірного визначення відсоткового розміру його щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на встановлені в справі обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.11.2020 №90 в частині встановлення ОСОБА_1 з 19.02.2020 довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 % відсотків суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді є протиправним.

Відповідно до положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача згідно довідки Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020 №02.08-34/22, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 42 роки 1 місяць 13 днів, встановивши його в розмірі 94 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження його граничного розміру.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

У відповідності зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.