Справа № 826/12286/17
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

За участі представника відповідача: Чорної Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абсолют фінанс» до Національного банку України, третя особа: Печерський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абсолют фінанс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного банку України, третя особа: Печерський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Національного банку України № 92 від 20.09.2017.

Позов обґрунтовано тим, що вказана постанова не містить відомостей про те, який абзац статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» підлягає застосуванні при визначенні штрафних санкцій позивачу.

На думку позивача, торгівля готівковою іноземною валютою не охоплюється поняттям «міжбанківський валютний ринок», тому висновок Національного банку України проведення операцій з обміну валюти за участі нерезидента не підтверджується належними доказами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку України №92 від 20.09.2017 про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що валютно-обмінні операції в пунктах обміну іноземної валюти є саме торгівлею іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України.

Зазначає, що ні Декрет Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ні Інструкція про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України від 12.12.2002 №502 не передбачають можливості продажу іноземної валюти фізичній особі-нерезиденту.

Відтак, позивача правомірно притягнуто до відповідальності за порушення статті 6 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та пункту 3 розділу І, пункту 11 розділу ІІІ, пункту 1 розділу IV Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем вказано, що оскільки сума валюти, що була придбана громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 становила 136 500 грн, а сума валюти, що була продана становила 145 250 грн, відтак касир не була зобов`язана вносити до таких квитанцій паспортні дані такої фізичної особи.

Таким чином, вказане не може бути підставою для встановлення будь-яких обмежень при проведенні валютно-обмінної операції.

Окрім того, позивач звертає увагу, що на спірні правовідносини не може бути поширене поняття «міжбанківський валютний ринок», так як структура міжбанківського валютного ринку не охоплює пордок та умови торгівлі іноземною валютою в пунктах обміну іноземної валюти.

15 грудня 2021 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату та час у зв`язку з неможливістю прибуття до суду адвокатів Адвокатського об`єднання «Інтайтл».

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин представник позивача до суду не надав.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представника позивача.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 18.04.2017 по 30.05.2017 Національним банком України проведено планову комплексну перевірку ТОВ «Фінансова компанія «Абсолют фінанс» з питань дотримання вимог валютного законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України за період з 28.08.2013 по 01.04.2017, результати якої оформлено актом № В/25-0015/56936/БТ від 22.06.2017.

Згідно вказаного Акту 28.09.2016 касою Харківського відділення № 174 ТОВ «Фінансова компанія «Абсолют фінанс» проведено продаж іноземної валюти фізичній особі-нерезиденту ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , м. Шуя, РФ) у сумі 350000 російських рублів (за 145250 грн.) на підставі квитанції № 10 про здійснення валютно-обмінної операції - продажу іноземної валюти від 28.09.2016.

За даними квитанції №10 від 28.09.2016 ТОВ «Абсолют фінанс» продало ОСОБА_1 350000 рос.руб. (еквівалент 145250 грн.), при цьому, довідка-certificate за формою № 377 не оформлялась.

Крім того, в Акті перевірки зазначено, що висновок щодо відповідності/правомірності проведених позивачем валютно-обмінних операцій з продажу 27.09.2016, 28.09.2016 та 29.09.2016 фізичним особам-нерезидентам іноземної валюти чинному законодавству буде сформульований після консультацій з іншими фахівцями НБУ відповідно до пункту 7.4 глави 7 Положення про порядок проведення виїзних, невиїзних (камеральних) перевірок щодо дотримання банками, іншими фінансовими установами, національним оператором поштового зв`язку вимог валютного законодавства України та перевірок пунктів обміну іноземної валюти на території України.

15 серпня 2017 року посадовою особою відділу валютного контролю за діяльністю великих бланків управління нагляду Департаменту фінансового моніторингу НБУ складено протокол про порушення валютного законодавства № 62 ПР-БТ.

У відповідності до названого протоколу ТОВ «Фінансова компанія «Абсолют фінанс» порушено вимоги статті 6 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та пункту 3 розділу І, пункту 11 розділу ІІІ, пункту 1 розділу IV Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України внаслідок здійснення 28.09.2016 операції продажу іноземної валюти фізичній особі-нерезиденту ОСОБА_1 в сумі 350000 рос.рублів на готівкову іноземну валюту без довідки-certificate за формою № 377.

20 вересня 2017 року директором Департаменту фінансового моніторингу НБУ прийнято постанову про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства № 92, якою позивача, згідно зі статтею 16 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Положення про валютний контроль, притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в сумі, еквівалентній сумі (вартості) проданих валютних цінностей, перерахованих у валюту України за офіційним курсом гривні до іноземних валют та банківських металів, установленим Національним банком України, що діє на 0 годин 28.09.2016 (день здійснення операції).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що валютно-обмінні операції у пунктах обміну іноземної валюти не є торгівлею на міжбанківському валютному ринку України, а 01.08.2016 Національним банком України видано ТОВ «ФК «Абсолют фінанс» генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій № 196, тому при прийнятті оскаржуваної постанови Національний банк України діяв в супереч вимог законодавства застосувавши, вказану санкцію до позивача, а відтак прийнята постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, повноваження та завдання Національного банку України визначено Законом України «Про Національний банк України», Положенням про валютний контроль, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 № 49 та Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 № 502.

Згідно статті 44 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-ХІV Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.

До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать:

1) видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій;

2) видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства;

3) встановлення лімітів відкритої валютної позиції для банків та інших установ, що купують та продають іноземну валюту;

4) встановлення порядку проведення обов`язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті, що підлягають обов`язковому продажу;

5) зміна строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів;

6) застосовування мір відповідальності до банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) за порушення правил валютного регулювання і валютного контролю.

Тобто, Національний банк України в межах законодавства наділений повноваженнями приймати нормативно-правові акти щодо застосування відповідних заходів впливу (санкцій).

У свою чергу, порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України та на міжнародних валютних ринках визначені Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 № 281 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Положення №281).

Відповідно до пункту 4 розділу I Положення № 281, міжбанківський валютний ринок України - це сукупність відносин у сфері торгівлі іноземною валютою в Україні між суб`єктами ринку, між суб`єктами ринку та їх клієнтами (у тому числі банками-нерезидентами), між суб`єктами ринку і Національним банком, а також Національним банком і його клієнтами; суб`єкти ринку - уповноважені банки, уповноважені фінансові установи.

Згідно з пунктом 8 розділу I Положення № 281 порядок та умови торгівлі готівковою іноземною валютою в пунктах обміну іноземної валюти та у власних операційних залах банку, фінансової установи визначаються окремими нормативно-правовими актами Національного банку.

Так, порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України для уповноважених банків, а також для уповноважених фінансових установ та національного оператора поштового зв`язку, їх кас, пунктів обміну іноземної валюти та пунктів обміну іноземної валюти, що відкриваються банком, фінансовою установою на підставі укладених агентських договорів з юридичною особою-резидентом встановлено Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 502 від 12 грудня 2002 року № 502 (чинною, на момент виникнення спірних правовідносин, надалі за текстом - Інструкція №502).

У відповідності до пункту 3 розділу I Інструкції №502 зворотний обмін фізичним особам-нерезидентам невикористаних готівкових гривень на готівкову іноземну валюту належить до валютно-обмінних операцій.

Відповідно до пункту 10 Інструкції №502 касири каси банку, фінансової установи, пункту обміну валюти зобов`язані з`ясовувати резидентність фізичних осіб (шляхом усного опитування) та попереджати фізичних осіб-нерезидентів про те, що зворотний обмін невикористаних гривень на іноземну валюту можливо здійснити лише за умови пред`явлення ними довідки-certificate за формою №377.

Пунктом 11 розділу III Інструкції №502 закріплено, що банк, фінансова установа, пункт обміну валюти під час купівлі у фізичної особи-нерезидента готівкової іноземної валюти разом із квитанцією про здійснення валютно-обмінної операції зобов`язані видати довідку-certificate за формою № 377 (додаток 7). За згодою клієнта ця операція може бути здійснена без оформлення довідки-certificate за формою № 377. Здійснення валютно-обмінної операції без оформлення довідки-certificate за формою № 377 не дає підстав для зворотного обміну.

Зворотний обмін фізичним особам-нерезидентам невикористаних готівкових гривень на готівкову іноземну валюту здійснюється на підставі першого примірника довідки-certificate за формою № 377 лише на ту іноземну валюту і в межах тієї суми, що зазначені в довідці.

Перший примірник цієї довідки залишається в касі банку, фінансової установи, пункту обміну валюти, у яких здійснено зворотний обмін.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції №502 банкам, фінансовим установам дозволяється здійснювати:

- операції з продажу фізичній особі - резиденту готівкової іноземної валюти за готівкові гривні на суму, яка менша в еквіваленті, ніж 150000 гривень, без пред`явлення документів;

- операції з купівлі у фізичної особи (резидента та нерезидента) готівкової іноземної валюти за готівкові гривні на суму, яка менша в еквіваленті, ніж 150000 гривень, без пред`явлення документів. Операції з купівлі у фізичної особи - нерезидента готівкової іноземної валюти за готівкові гривні, які проводяться з оформленням довідки-certificate за формою № 377, здійснюються за умови пред`явлення цією особою документа, що посвідчує особу та її резидентність;

- операції конвертації (обміну) готівкової іноземної валюти однієї іноземної держави на готівкову іноземну валюту іншої іноземної держави на суму, яка менша в еквіваленті, ніж 150000 гривень, без пред`явлення документів;

- операції зворотного обміну фізичним особам - нерезидентам невикористаних готівкових гривень на готівкову іноземну валюту на суму, яка менша в еквіваленті, ніж 150000 гривень, за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та її резидентність і довідки-certificate за формою № 377.

Таким чином, Інструкцією №502 чітко визначено перелік валютних операцій, які дозволяється здійснювати банкам та фінансовим установам.

При цьому, Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) установлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 2 Декрету № 15-93 резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Частина перша статті 6 Декрету №№15-93 визначає, що торгівля іноземною валютою на території України резидентами і нерезидентами - юридичними особами здійснюється через уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію на торгівлю іноземною валютою Національного банку України, виключно на міжбанківському валютному ринку України. Структура міжбанківського валютного ринку, а також порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку визначаються Національним банком України.

Уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію Національного банку України:

а) від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів;

б) мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам - резидентам.

За змістом абзацу 4 пункту 2 статті 16 Декрету №15-93 за торгівлю іноземною валютою банками та іншими фінансовими установами, національним оператором поштового зв`язку без одержання ліцензії Національного банку України та (або) з порушенням порядку й умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, встановлених Національним банком України, до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції) - штраф у сумі, еквівалентній сумі (вартості) зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій, з виключенням банку із Республіканської книги реєстрації банків або без такого виключення.

Аналогічні положення закріплені і в пункті 2.3 розділу 2 Положення про валютний контроль №49, згідно з яким торгівля іноземною валютою банками, іншими фінансовими установами та національним оператором поштового зв`язку без одержання ліцензії Національного банку та (або) з порушенням порядку й умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, встановлених Національним банком, тягне за собою накладення штрафу в сумі, еквівалентній сумі (вартості) зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за офіційним курсом гривні до іноземних валют та банківських металів, установленим Національним банком, що діє на 0 годин дня здійснення таких операцій, з виключенням або без виключення банку з Державного реєстру банків.

Таким чином, вказаними нормами визначено два випадки порушення правил валютного регулювання і валютного контролю, що тягнуть за собою накладення штрафу, а саме:

- торгівля іноземною валютою банками, іншими фінансовими установами та національним оператором поштового зв`язку без одержання ліцензії Національного банку;

- торгівля іноземною валютою банками, іншими фінансовими установами та національним оператором поштового зв`язку з порушенням порядку й умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, встановлених Національним банком.

Як свідчать матеріали справи, касою Харківського відділення №174 ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» (м. Харків, пров. Донецький, 18) здійснено 28.09.2016 продаж іноземної валюти фізичній особі-нерезиденту ОСОБА_1 (паспорт серії 13 20, №666378, м. Шуя Російська Федерація) кошти у сумі 350000,00 російських рублів (за 145250,00 гривень) згідно квитанції про здійснення валютно-обмінної операції - продажу іноземної валюти від 28.09.2016 року №10.

Однак, оскільки позивачем виконано вказану валютно-обмінну операції з продажу іноземної валюти фізичній особі-нерезиденту на підставі проведеної касиром ідентифікації такої фізичної особи, однак без довідки-certificate за формою № 377, відповідачем 20 вересня 2017 року прийнято постанову про притягнення до відповідальності позивача у вигляді штрафу за порушення валютного законодавства № 92, на підставі статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 №49.

Враховуючи, що Декретом №15-93 та Інструкцією №502 операції, зокрема, уповноважених фінансових установ від свого імені і за свій рахунок з продажу іноземної валюти готівкою фізичним особам-нерезидентам не передбачено, однак, позивачем здійснено від свого імені, за свій рахунок операцію з продажу іноземної валюти готівкою фізичній особі-нерезиденту, чим порушено порядок й умови торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №826/12283/17.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови Національний банк України діяв згідно вимог законодавства, відтак прийнята постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Національного банку України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абсолют фінанс» до Національного банку України, третя особа: Печерський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук