Справа № 520/5135/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 р. Справа № 520/5135/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, по справі № 520/5135/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Харківького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі-відповідач), в якому просила суд:

-визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 12.08.1986 року по теперішній час в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії та виплатити заборгованість ОСОБА_1 з 30.11.2019 року, зарахувавши період роботи з 12.08.1986 року по теперішній час в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення"

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.11.2019 року перебуває на обліку у Відповідача та отримує пенсію за віком, згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 12.10.2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою про здійснення зарахування у подвійному розмірі періоду роботи згідно довідки 12/1409 від 09.12.2019 р.

09.11.2020 року відповідач відмовив ОСОБА_1 в перерахунку пенсії на підставі ст.60 ЗУ Про пенсійне забезпечення, зазначивши, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків передбачених Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом (до 01.01.2004 року), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Позивач не згодна з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 року по справі №520/5135/21 прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовільнити позивні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що стаж роботи позивача з 12.08.1986 року по теперішній час повинен бути зарахований в подвійному розмірі, оскільки, відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, Закону України « Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» робота в протитуберкульозних закладах (диспансерах, відділеннях) вважається роботою в інфекційному закладі і зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

06.08.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення без змін. Відповідач зазначає, що до страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоди роботи після 01.01.2004 року зараховуються на загальних підставах, в одинарному розмірі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.11.2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсію позивачу обчислено при страховому стажі 50 років 0 місяців 16 дні (із середньомісячної заробітної плати 10344,36 грн. (за період роботи з 01.07.2000 року по 30.11.2019 року). Коефіцієнт страхового стажу дорівнює 0,50000. Розмір пенсії складає 5484,98грн. Стаж роботи працівника охорони здоров`я складає 34 років 01 місяць 16 днів, (з урахуванням стажу в подвійному розмірі за період з 12.08.1986 по 22.02.1993 та з 01.09.1995 по 31.12.2003).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування набрав чинності 01.01.2004 року, таким чином в подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004 року. Отже, відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, а отже своїми діями права та законні інтереси Позивача не порушив.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст. 24 Закон №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Так, відповідно до ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» (2586-ІІІ) протитуберкульозні заклади - це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Виходячи зі змісту наданих статей, протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання. У свою чергу, ст. 60 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до довідки №12/1409 від 09.12.2019 року «про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», ОСОБА_1 працює повний робочий день в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер №7» і за період з 12.08.1986 наказ №150-к від 12.08.1986 по теперішній час, тобто на час складання даної довідки (09.12.2019 р.) виконувала безпосередньо обслуговувала туберкульозних хворих.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Таким чином, позивач виконує, роботу в протитуберкульозному закладі, яка зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з п. 3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Вимогами ч.4 ст. 24 Закону України №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону України №1788-XII є чинною . Стаття 24 Закону України №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону України №1788-XII та не зупиняє її дію.

Водночас, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV передбачено, що положення Закону України №1788-XII застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зарахування позивачу вищевказаних періодів роботи до страхового стажу в подвійному розмірі.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.02.2020 року по справі №462/1713/17, від 04.12.2019 року по справі №689/872/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у листі від 20.10.2020 №13905/К-2000-20 зазначило, що стаж роботи працівника охорони здоров`я складає 34 роки 01 місяць 16 днів (з урахуванням стажу в подвійному розмірі за період з 12.08.1986 по 22.02.1993 та з 01.09.1995 по 31.12.2003).

Таким чином, відповідачем було зараховано стажу роботи у подвійному розмірі лише за періоди з 12.08.1986 по 22.02.1993 та з 01.09.1995 по 31.12.2003. Однак, за період роботи, коли позивач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років з 23.02.1993 по 01.09.1995 року до стажу не зараховано.

Відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом ж вказаної норми встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №607/6447/17-а, від 16.05.2019 у справі №607/15077/16-а, від 15.06.2020 у справі №607/2233/17, від 29.07.2020 у справі № 607/5038/16-а, від 05.11.2020 у справі №607/6457/17.

Довідкою Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер №7» №12/1409 від 09.12.2019 року підтверджено, що позивач за період роботи знаходилась у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років з 23.02.1993 по 01.09.1995 року, в відпустці по догляду за дитиною віком до 6-ти років не знаходилась.

Отже, відмова відповідача у зарахуванні періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку до спеціального стажу роботи - є протиправним.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зарахування позивачу вищевказаних періодів роботи до страхового стажу в подвійному розмірі, а саме період відпустки по догляду за дитиною віком до 3-х років з 23.02.1993 по 01.09.1995 року та період з 01.01.2004 року до 09.12.2019 року.

Колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 24.01.2019 року по справі №265/4648/14-а та від 11.10.2019 року по справі №329/553/17, оскільки обставини у справах є різними.

Так, у вказаних вище справах позивачі звертались до органів Пенсійного фонду України із заявами про перерахунок вислуги років на підставі статті 60 Закону України №1788-XII. Натомість, у даній справі позивач просив зарахувати саме до стажу роботи спірні періоди у подвійному розмірі.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі "Пічкур проти України" (заява № 10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява № 68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що відповідачем правомірно було відмовлено у зараховані стажу роботи у подвійному розмірі за періоди 23.02.1993 по 01.09.1995 року та за період з 01.01.2004 по 09.12.2019, оскільки в матеріалах справи міститься довідка Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер №7» №12/1409 від 09.12.2019 року, якою підтверджено, що ОСОБА_1 працює повний робочий день в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер №7» і за період з 12.08.1986 по час видачі довідки (09.12.2019 р.) позивач виконувала безпосередньо роботи з обслуговування туберкульозних хворих.

Однак, матеріали справи не містить доказів, поданням позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідки, що вона на теперішній час працює на вищевказаному підприємстві та відповідно відповідачем не приймалось рішення про відмову в зарахуванні її стажу з 09.12.2019 року, а тому у суду відсутні підстави для покладення обов`язків на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії та виплатити заборгованість ОСОБА_1 зарахувавши період роботи з 12.08.1986 року по теперішній час в подвійному розмірі.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.10.2020 №13905/К-2000-20 стаж роботи ОСОБА_1 , як працівника охорони здоров`я складає 34 років 01 місяць 16 днів з урахуванням стажу в подвійному розмірі за період з 12.08.1986 по 22.02.1993 та з 01.09.1995 по 31.12.2003, тобто зазначені періоди роботи ОСОБА_1 вже враховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області до стажу роботи в подвійному розмірі, а тому відсутні підстави для задоволення позову щодо врахування стажу вказаного позивачем у вищенаведений період.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги та часткове скасування рішення суду першої інстанції як такого, що прийнято з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 року по справі №520/5135/21 прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 по справі № 520/5135/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 23.02.1993 по 01.09.1995 року та з 01.01.2004 по 09.12.2019 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 23.02.1993 по 01.09.1995 року та з 01.01.2004 року по 09.12.2019 року в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та провести перерахунок пенсії та виплатити заборгованість з 30.11.2019 року ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва