Справа № 540/6213/21
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/6213/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Херсонської міської ради Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення від 21.09.2021 р. № 585,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) через свого представника Калугіна Дмитра Олеговича (далі-представник позивача) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради (далі відповідач, виконавчий комітет) від 21.09.2021 № 585 "Про вжиття заходів щодо демонтажу тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, без належно оформлених дозвільних документів, розташованої біля будівлі за адресою: просп. Ушакова, 47 в м. Херсоні".

В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилаючись на положення ч.ч. 1, 3 ст. 24, пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30, ч.ч. 1, 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 1 ст. 1, ст. 5, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ч.ч. 2, 3 ст. 28, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та серед інших, на висновки у постановах Верховного Суду від 13.03.2020 у справі № 161/14543/16-а, від 28.05.2021 у справі № 520/9272/18, вказує на те, що порядок та реалізація повноважень суб`єктом владних повноважень щодо демонтажу тимчасової споруди залежить від виду об`єкта, що підлягає демонтажу, орган місцевого самоврядування має повноваження приймати рішення про демонтаж об`єктів, виключно у випадку, якщо такі належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою. Представник позивача наполягає на тому, що якщо об`єкт не є тимчасовою спорудою, його може бути примусово знесено в порядку, встановленому Законом №3038-VІ, за судовим рішенням, ухваленим за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю та в даному випадку об`єкт, по відношенню до якого відповідачем прийнято рішення про демонтаж, а саме торговий павільйон (комплексу), площею приміщень 40,1 кв.м., площею забудови 47,1 кв.м., що розташований на розі просп. Ушакова та АДРЕСА_1 , біля будівлі за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктом нерухомості, дані обставини підтвердженні обставинами викладеними в рішенні Господарського суду Херсонської області від 10.06.2010 по справі №15/34-ПН-10. Позивач також зазначає, що припинення ним підприємницької діяльності ніяк не може бути підставою для знесення його об`єкту нерухомості. Враховуючи зазначене, спірне рішення про демонтаж тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, без належно оформлених дозвільних документів, розташованої біля будівлі за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає вищевказаним нормам закону, вважає дане рішення таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

19.10.2021, ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11.11.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову. На спростування доводів позивача зазначає про те, що відповідно до положень Законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про місцеве самоврядування в Україні», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - Порядок №244) та враховуючи висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд у постанові від 10.11.2020 по справі № 161/16132/16-а у адміністративному провадженні №К/9901 /18899/18, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів. На об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо. Питання щодо благоустрою, в тому числі і щодо здійснення демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд та порядку його проведення, відноситься до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Крім того, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності можливо лише за наявності дозвільної документації на таке розміщення. Представник відповідача зауважив, що Порядком №244 передбачено, що підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив`язки.

Представник відповідача також зазначив, що відповідно до пункту 2.29 Порядку №244 передбачено у разі закінчення строку дії, анулювання паспорту прив`язки, самовільного встановлення тимчасових споруд, така тимчасова споруда підлягає демонтажу, та позивач звернувся до Херсонської міської ради 13.05.2021 за №114-10565-22 із заявою (клопотанням) про оформлення паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на торговельний павільйон на розі проспекту Ушакова та АДРЕСА_1 , відповідно ОСОБА_1 розмістив тимчасову споруду без дозвільного документу, а саме паспорту прив`язки, що підтверджується інформацією Департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів міської ради від 03.11.2021 № 7-2613/5/26/3920, у зв`язку з чим, встановлена позивачем спірна тимчасова споруда без дозвільної документації в силу приписів діючого законодавства вважається самочинно розміщеною тимчасовою спорудою, яка підлягає демонтажу.

У відзиві також вказано, що на підставі рішення XXVII сесії міської ради XXIII скликання №439 від 15.03.2002 був укладений договір оренди земельної ділянки від 20.05.2002 Херсонською міською радою з приватним підприємцем ОСОБА_1 на оренду земельної ділянки площею 0,0026га, яка знаходиться в м. Херсоні, на розі пр. Ушакова та АДРЕСА_1 , за п. 2.1 якого позивачу надано право розміщати не капітальні будівлі і споруди, проводити поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного користування нею за обраним видом використання. Актом прийому-передачі від 20.05.2002 ОСОБА_1 було передано вказану земельну ділянку під розміщення торгівельного павільйону. Рішення міської ради від 29.03.2007 №351 «Про припинення строку дії договорів оренди земельних ділянок», приватному підприємцю ОСОБА_1 припинено строк дії договору оренди земельної ділянки від 20.05.2002 №1070 та, відповідно до рішення міської ради від 30.05.2007 №450, відмовлено у його поновленні. Представник відповідача зазначив, що з 30.12.2016 позивач припинив свою підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, що за п. 4 Договору є також підставою для припинення договору оренди. 14.01.2003 був складений акт прийняття до експлуатації стаціонарного об`єкта малої архітектурної форми та відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Посилання позивача на справу №15/34-ПН-10 є необґрунтованим та таким, що не можна вважати належним доказом що спірна тимчасова споруда є об`єктом нерухомості. Відповідно, враховуючи також позицію Верховного суду викладену у постанові від 27.03.2020 по справі №2а-72/12 провадження №К/9901/3486/18, дії відповідача по демонтажу тимчасової споруди ОСОБА_1 є правомірними, рішення законним та таким, що не підлягає скасуванню.

30.11.2021 ухвалою суду клопотання позивача ОСОБА_1 про визнання поважними причини пропуску строку на подання клопотання та витребування в Господарському суді Херсонської області належним чином засвідчені копії матеріалів судової справи № 15/34-ПН-10 повернуто позивачу без розгляду.

16.12.2021, ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в матеріалах справи документами, з урахуванням положень ч. 8 ст. 262 КАС України.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

З наданого позивачем до справи акту від 20.03.2002 перенесення в натуру меж земельної ділянки приватного підприємця /ПП/ ОСОБА_1 , ПП ОСОБА_2 , Херсонської обласної філармонії та колективної виробничо-комерційної фірми /КВКФ/ «Херсоноблпреса» під розміщення єдиного торгівельного комплексу на розі просп. Ушакова та вул. Маяковського загальною площею 68 кв.м., слідує перенесення в натуру вказаним особам земельної ділянки, зокрема ОСОБА_1 відведено 0,0026 га 26 кв.м. під розміщення торгівельного павільйону, та він попереджений про те, що приступити до зайняття земельної ділянки можливо тільки після отримання «Договору оренди земельної ділянки» та використання земель потрібно вести суворо у відповідності з тією метою, до якої вона надана в межах відведеної ділянки.

Акт підписано зацікавленими сторонами, та відповідно ОСОБА_1 , претензій не заявлено.

20.05.2002 між Херсонською міською радою в особі міського голови Сальдо В.В. «Орендодавець» та приватним підприємцем ОСОБА_1 «Орендатор» було укладено договір оренди земельної ділянки на розі просп. Ушакова та вул. Маяковського площею 0,0026 га із земель запасу під розміщення торгівельного павільйону (п.1 Договору) та за п.2.1 Договору мета використання земельної ділянки визначена як передається в оренду з метою не сільськогосподарського використання під розміщення торгівельного павільйону та Орендарю надається право розміщати некапітальні будівлі і споруди, проводити поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного використання нею за обраним видом використання.

Договір укладається строком на 5 років (п. 2.2 Договору) та визначено переважне право Орендатора на поновлення договору на новий строк із обов`язковим надісланням повідомлення за один місяць до закінчення строку договору щодо пролонгації договору.

Також даним договором визначено розмір орендної плати за земельну ділянку, повернення земельної ділянки (п. 2.3 та п. 2.4 Договору); права та обов`язки Орендодавця (п.3.1 Договору), права та обов`язки Орендаря (п. 3.2 Договору) та зокрема, серед обов`язків зазначено про використання земельної ділянки відповідно до мети визначеної п. 2.1 Договору.

Пунктом 4 Договору визначені умови його припинення і розірвання, відповідно, підставами для припинення договору серед іншого, зазначено: закінчення його строку; придбання земельної ділянки Орендарем у власність; примусове вилучення земельної ділянки у разі суспільної необхідності; у разі припинення підприємницької діяльності; та для розірвання такого договору визначено серед зазначених випадків: взаємна згода сторін; випадкове знищення чи пошкодження орендованої земельної ділянки, яка суттєво перешкоджає передбаченому п. 2.1 цього договору її використанню; вимога однієї із сторін у випадку невиконання іншою староорною обов`язків, передбачених договором.

Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору визначено 5 Договору.

Відповідно, даний договір підписаний сторонами, скріплений печаткою та зареєстрований у Херсонському міському управлінні земельних ресурсів в книзі записів державної реєстрації договорів оренди за записом № 1070.

З акту про передачу та прийом земельної ділянки від 20.05.2002 вбачається, що на підставі рішення ХХVІІ сесії міської ради ХХІІІ скликання №439 від 15.03.2002 приватному підприємцю ОСОБА_1 було передано в натурі із земель Херсонської міської ради в оренду земельну ділянку, яка знаходиться на розі АДРЕСА_3 , площею 0,0026 га під розміщення торгівельного павільйону.

Відповідач по справі не заперечував проти наявності такого договору але наполягає на відсутності іншого договору щодо оренди спірної земельної ділянки під торгівельний павільйон за приватним підприємцем ОСОБА_1 .

З наданого до справи представником відповідача листа від 03.11.2021 №7-2613-5/26/3920 Департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів, з якого вбачається, що на підставі рішення міської ради від 29.03.2007 №351 «Про припинення строку дії договорів оренди земельних ділянок», приватному підприємцю ОСОБА_1 припинено строк дії договору оренди земельної ділянки (від 20.05.2002 №1070), площею 0,0026га, та, відповідно до рішення міської ради від 30.05.2007 №450, відмовлено у його поновленні.

Також, в даному листі зазначено про те, що ФОП ОСОБА_1 звертався із заявою від 13.05.2021 за №114-10565-22 про оформлення паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою торгівельного павільйону на розі пр.-т Ушакова та АДРЕСА_1 до Центру надання адміністративних послуг м. Херсона, останньому було надано лист від 26.05.2021. Також зазначено, що Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів міської ради не оформлювався паспорт прив`язки ТС кіоску на розі АДРЕСА_3 . Інших рішень щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за вказаною адресою під розміщення тимчасової споруди (торгівельних кіосків) не приймалось.

З наявної у справі службової записки в.о. директора Департаменту містобудування та землекористування ОСОБА_3 адресованої міському голові Колихаєву І. слідує наявність протоколу комісії щодо перевірки дотримання вимог паспорту прив`язки вимогам чинного законодавства та його дотримання при встановленні ТС від 17.02.2021, протокол №7 та додатку №1 до протоколу комісії (без належно оформлених дозвільних документів), зазначено про наявність порушення суб`єктами господарювання п. 2.29 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу.

Вказаною службовою запискою доручено Інспекції з контролю за благоустроєм та санітарним станом м. Херсону підготувати та винести на розгляд чергового засідання виконання комітету проекти рішень про демонтаж ТС без належно оформлених дозвільних документів за додатком.

Відповідно до додатку №1 від 17.02.2021 в переліку самовільних МАФів на території м. Херсона значиться комплекс павільйонів по АДРЕСА_3 , площею 100 кв.м. (№12), відомості щодо паспорту прив`язки відповідно відсутні.

За актом №140 щодо результатів обстеження від 16.09.2021 складеного та підписаного головою комісії головним спеціалістом Інспекції з контролю за благоустроєм Херсонської міської ради Панович В.П., за участю головним спеціалістом Інспекції з контролю за благоустроєм Херсона Херсонської міської ради Лагути О.Г. слідує, що в результаті обстеження «за адресою АДРЕСА_2 біля адміністративної будівлі розташована тимчасова споруда (Павільйон) з продажу продовольчих товарів та квітів. Під час обстеження не надано договір оренди земельної ділянки, паспорт прив`язки на розміщення тимчасової споруди, договір на вивіз твердих та побутових відходів.». Встановлено та зафіксовано порушення п. 2.3.7 п. 2.3.1, п. 2.3.3.1 Правил благоустрою території, забезпечення чистоти і порядку в м. Херсоні. Власнику зазначено про термінове надання проектно-дозвільних документів на установлення тимчасової споруди до Інспекції.

В даному акті також вказано про те, що від отримання акту та його підписання, особа відмовилась.

Як наслідок, спірні правовідносини між сторонами виникли в результаті прийняття Виконавчим комітетом Херсонської міської ради рішення від 21.09.2021 № 585 "Про вжиття заходів щодо демонтажу тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, без належно оформлених дозвільних документів, розташованої біля будівлі за адресою: АДРЕСА_2 ".

Вказане спірне рішення було прийнято «З метою дотримання вимог законодавства та усунення порушень у сфері благоустрою, впорядкування розміщення тимчасових споруд та інших елементів благоустрою на території міста Херсона, вирішення питань, пов`язаних із їхнім самовільним розміщенням…» та п. 2 рішення № 585 Інспекції з контролю за благоустроєм Херсонської міської ради видати власнику тимчасової споруди (далі ТС) акт-припис про демонтаж у самостійному порядку протягом трьох днів або у разі відсутності власника ТС довести до його відома шляхом розміщення на ТС повідомлення про демонтаж із фото фіксацією цього повідомлення.

З наданих до справи документів відповідачем вбачається наявність повідомлення суб`єкту підприємницької діяльності (власнику/користувачу) тимчасової споруди « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який незаконно розміщено по АДРЕСА_2 щодо демонтажу тимчасової споруди у добровільному порядку з фото фіксацією цього повідомлення.

Позивач у даній справі обґрунтовує свою позицію тим, що відповідач не має права на демонтаж павільйону оскільки він є об`єктом нерухомості та може бути знесений тільки за рішенням суду. Відповідач в свою чергу вважає, що оскільки у позивача відсутні дозвільні документи на оренду земельної ділянки за спірною адресою, паспорту прив`язки тимчасової споруди та інших дозвільних документів, тимчасова споруда павільйон у якій здійснював діяльність підприємець ОСОБА_1 підлягає демонтажу.

Враховуючи встановлені обставини по справі та позиції сторін, суд вважає необхідним встановити наявність обставин належності позивачу спірного торгівельного павільйону як об`єкта нерухомості, відповідно законність чи протиправність рішення Виконавчого комітету від 21.09.2021 №585 щодо демонтажу спірного торгівельного павільйону як тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності з підстави відсутності у ОСОБА_1 належно оформлених дозвільних документів.

Суд зазначає, що за ч. 2 ст. 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 9 КАС України).

Вирішуючи даний спір суд зазначає наступне.

Згідно ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97/ВР) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" від 06.09.2005 №2807-ІV (далі Закон №2807-ІV) благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За ч. 1 ст. 37 Закон №2807-ІV правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.

Поняття благоустрою населених пунктів за Законом №2807-ІV кореспондується із положеннями п. 1.1 Загальних положень Правила благоустрою території, забезпечення чистоти і порядку в м. Херсоні затвердженого рішенням міської ради від 31.05.2011 №221. За вказаними правилами вбачається, що мала архітектурна форма і тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності (далі МАФ) визначені статтею 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За підпунктами 2.3.3.7 підпункту 2.3.3 пункту 2.3 Правил утримання територій підприємствами, установами, організаціями Посадові особи та особи, що використовують або є власниками МАФ, зобов`язані розміщувати елементи благоустрою тільки на підставі проектно-дозвільної документації, інших дозволів.

Відповідно до пп. 2.6.5 п. 2.6 Правил розміщення та утримання малих архітектурних форм (МАФ) МАФ, установлена без відповідного на це дозволу, підлягає демонтажу власником або користувачем після отримання приписів про це, в строк, установлений у них. У випадку неможливості встановити власника або користувача МАФ, чи відомостей про їх місце проживання/знаходження/реєстрації, припис про демонтаж публікується в друкованому органі міської ради газеті «Херсонський вісник» - із установленням строку демонтажу - та про наслідки невиконання вимог припису. В разі невиконання припису про демонтаж, він організується виконавчими органами ради із повідомленням власника або користувача про місце зберігання МАФ. Власник або користувач МАФ повинен відшкодувати збитки, понесені при її демонтажі. Порядок демонтажу незаконно встановлених МАФ та відшкодування збитків, понесених від демонтажу, затверджується відповідним рішенням виконкому.

Пунктами 1.2.4 та 1.2.5 Правил останні регулюють права і обов`язки суб`єктів у сфері благоустрою, визначають комплекс заходів, необхідних для забезпечення чистоти і порядку в місті. Правила містять загальнообов`язкові на території міста норми, за порушення яких установлюється відповідальність, передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншим актами чинного законодавства.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - Порядок №244), за п. 2.1 якого визначено, що підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив`язки.

Таким чином, спірна споруда торгівельний павільйон за адресою АДРЕСА_3 є тимчасовою спорудою, малою архітектурною формою та розміщувалась на земельній ділянці, що належить до відання та розпорядження відповідача, у 2002 році за договорами оренди було надано земельну ділянку загальною площею 68 кв. для ведення підприємницької діяльності суб`єктами у сфері благоустрою з відповідним оформленням на те дозвільних документів.

Як встановлено судом вище, іншого договору ніж від 20.05.2002 про оренду земельної ділянки у ОСОБА_1 не має, щодо намірів пролонгації договору оренди та укладання нового договору позивачем своєї позиції у позові не викладено та відповідних документів до позову не надано. Судом встановлено що останній намагався отримати паспорт прив`язки у травні 2021 року, але не отримав такого документу відповідно до Порядку № 244. Позивач та його представник не надали до суду паспорту прив`язки, наполягають, що спірний об`єкт площею 26 кв. м. є об`єктом нерухомості, який належить ОСОБА_1 , що також підтверджено та встановлено рішенням Господарського суду Херсонської області у справі №15/34-ПН-10, та який може бути знесено лише за рішенням суду, а не рішенням Виконавчого комітету.

Відповідно щодо визначення майна як об`єкту нерухомості до якого позивач відносить торгівельний павільйон за спірною адресою суд зазначає, що згідно положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (далі Закон № 898-IV ) нерухоме майно (нерухомість) - це земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці і невід`ємно пов`язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Положення вказаної статі Закону 898-IV кореспондується із положеннями ст. 181 Цивільного кодексу України.

За ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Враховуючи зазначене вбачається, що під об`єктом нерухомості розуміється майно, серед яких є об`єкти, які розташовані на земельній ділянці та є невід`ємною її частиною, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення, та відповідно такі об`єкти підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку, зокрема відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Враховуючи зазначене вище суд зауважує, що право власності виникає за наявності певних юридичних фактів, які передбачено цивільним законодавством. Це можуть бути будь-які підстави, які не заборонено законом. У цивільному праві закріплено презумпцію правомірності набуття права власності.

Суд зазначає, що позивачем та його представником не надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження обставин віднесення спірної тимчасової споруди до об`єктів нерухомості та не надано доказів реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно Торгівельний павільйон за адресою АДРЕСА_3 , площею 26 кв.м.

Враховуючи те, що позивач здійснював діяльність за спірним об`єктом без відповідних дозвільних документів, як стверджує відповідача, Торгівельний павільйон відповідно відноситься до об`єктів самочинного будівництва.

Суд вказує, що правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно містяться у ст. 376 ЦК України, яка унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів у процесі створення нової речі (самочинне будівництво) були порушені.

Згідно з частиною першою вказаної статті, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Проте в окремих випадках ст. 376 ЦК України передбачає можливість визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

Також суд вважає необґрунтованим посилання позивача та представника на рішення Господарського суду Херсонської області у справі № 15/34-ПН-10 як доказ визнання спірного Торгівельного павільйону об`єктом нерухомого майна, оскільки даним рішенням суду встановлені обставини та вирішено спірні правовідносини, учасником яких не був ОСОБА_1 , спір стосувався тимчасової споруди площею 26 кв.м. під розміщення павільйону для продажу квітів салон квітів «Селіна».

Також судом встановлено, що позивач до подачі даного позову звертався до Херсонського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, та ухвалою суду 27.09.2021 по справі № ЗП-19/21 заяву ОСОБА_1 задоволено, зупинено дію рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 585 від 21.09.2021 року "Про вжиття заходів щодо демонтажу тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, без належного оформлення дозвільних документів, розташованої біля будівлі за адресою: «прт-Ушакова 47" до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі та заборонено Виконавчому комітету Херсонської міської ради та іншим особам (в тому числі Інспекції з контролю за благоустроєм Херсонської міської ради та комунальному підприємству "Сервіс-опт") вчиняти дії щодо демонтажу споруди для здійснення підприємницької діяльності розташованої на розі пр-кту Ушакова та АДРЕСА_3 , біля будівлі за адресою: АДРЕСА_2 до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі.

Відповідно до відомостей Діловодства спеціалізованого суду вбачається 16.12.2021 постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № ЗП-19/21, повний текст якої складено 17.12.2021, апеляційну скаргу Виконавчого комітету Херсонської міської ради задоволено, ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № ЗП-19/21 набрала законної сили 16.12.2021.

Суд зауважує, що в даній постанові, судом апеляційної інстанції зазначено, що обставин, які б безумовно свідчили про порушення прав та інтересів заявника у зв`язку із прийняттям рішення Виконавчого комітету міської ради не підтверджено заявником під час звернення із відповідною заявою та доводи про віднесення у рішенні господарського суду від 10 червня 2010 по справі №15/34-ПН-10 об`єкта до капітальної нерухомості є безпідставними, оскільки спірні правовідносини у вказаній справі виникли виключно з приводу наявності/відсутності у відповідної особи права на об`єкт, але цей спір не стосувався доведеності характеристик об`єкту як об`єкту будівництва, нерухомості тощо.

Відповідно, суд зазначає про необґрунтоване посилання позивача на висновки викладені у рішенні Господарського суду у справі № 15/34-ПН-10, віднесення спірного об`єкта у даній справі до капітальної нерухомості.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі Закон № 2807-IV).

Відповідно до положень ст. 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

За ст. 5 Закону № 2807-IV управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Відпоідно до п. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 10 Закону № 2807-IV до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста) (ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону № 2807-IV).

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону № 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Частина перша, друга статті 40 Закону № 2807-IV самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР до повноважень виконавчого комітету міської ради в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належить організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально- технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Підпункт 3, пункт «б» стаття 31 Закону №280/97-ВР визначає, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу;

Згідно ч. 1 ст. 73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Враховуючи те, що спірний об`єкт є тимчасовою спорудою, малою архітектурною формою, підставою для законного розміщення на земельній ділянці якої є паспорт прив`язки, договір оренди земельної ділянки, з урахуванням встановлених обставин, за відсутності протилежних доказів, вбачається, що спірна тимчасова споруда була розміщена без дозвільної документації, у зв`язку з чим рішення Виконавчого комітету №585 від 21.09.2021 є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування у суду відсутні.

За приписами статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_10 Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно інших посилань сторін, то суд вважає їх такими, що не впливають на правильність висновків суду та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Виходячи з висновків суду, підстави щодо розподілу судових витрат по справі за ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 109010000