Справа № 640/10276/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваестетік» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваестетік» до Київської митниці Державної митної служби (відокремлений підрозділ) про визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02 березня 2020 року №UA100000/2020/000109/2,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваестетік» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Державної митної служби України, у якому просило визнати протиправними та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02 березня 2020 року №UA100060/2020/00230 та рішення про коригування митної вартості від 02 березня 2020 року №UA100000/2020/000109/2.

Позов мотивовано тим, що на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем подані всі передбачені чинним законодавством документи, проте відповідач безпідставно визнав їх недостатніми та розпочав процедуру консультації, за результатами якої визначив митну вартість товару за резервним методом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ТОВ «Інноваекстетік» звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 31.08.2021 та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки усім наявним у справі доказам, не враховано, що приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, відповідач безпідставно зависив вартість товарів, що вплинуло на розмір митних платежів.

Посилаючись на те, що судом першої інстанції не взято до уваги обставин, наведених в позовній заяві, позивач просить задовольнити апеляційну скаргу.

Від Київської митниці ДМС України (відокремлений підрозділ) надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлено незгоду з мотивами апелянта, підтримано позицію, що надавалася суду першої інстанції, у задоволенні апеляційної скарги відповідач просить відмовити.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Інноваестетік», призначено справу до розгляду у письмовому провадженні з 22 листопада 2021 року.

Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Київської митниці ДПС України на правонаступника - Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (), яке підлягає задоволенню у зв`язку з організаційними змінами, які відбулися у Державній фіскальній службі України. Зокрема, з 08.12.2019 функції та повноваження ДФС з реалізації митної політики здійснювали відповідні територіальні органи Державної митної служби України.

Надалі, постановою КМУ від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» реорганізовано територіальні органи Державної митної служби шляхом приєднання до Державної митної служби. Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 №460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Як зазначає у клопотанні відповідач, супроводження судових справ, де стороною виступала Київська митниця Держмитслужби, здійснює Київська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

За таких обставин, слід замінити Київську митницю ДПС на правонаступника - Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України ().

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем в порядку електронного декларування подано до Київської міської митниці Держмитслужби митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №UA100060/2020/305929 (далі - МД) з метою митного оформлення товару, у графі 42 якої митну вартість імпортованого останнього визначив за ціною договору у розмірі 30 897,37 Євро.

На підтвердження зазначеної у митній декларації митної вартості товару, позивач надав митному органу наступний перелік документів:

- cертифікат відповідності від 31 липня 2017 року №UA.TR.098.0111-17;

- пакувальні листи від 16 грудня 2019 року та від 21 січня 2020 року;

- рахунки - фактури (інвойси) від 16 грудня 2019 року №СС013387, від 21 січня 2020 року №СС013818;

- автотранспортні накладні від 07 лютого 2020 року №СК001, №СК002;

- декларації про походження товару від 16 грудня 2019 року №СС013387, від 21 січня 2020 року №СС013818;

- контракт від 15 вересня 2017 року №08-09/17 ІМР;

- додаткову угоду від 28 грудня 2018 року №3до контракту;

- специфікації від 16 грудня 2019 року №19, від 21 січня 2019 року №21;

- договір про надання послуг митного брокера від 21 вересня 2017 року №СВ-5906;

- доручення від 17 травня 2017 року;

- фото від 16 грудня 2019 року;

- декларацію відповідності від 03 жовтня 2018 року №2/03.

За результатами розгляду митної декларації та поданих документів, 02 березня 2020 року митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2020/000109/2, яким митну вартість імпортованого товару визначено на рівні 268 896,67 Євро.

З вказаного рішення вбачається, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) відповідно до пункту 3 контракту від 15 вересня 2017 року №08-09-17 ІМР оплата здійснюється в розмірі 100 % до дати відвантаження, однак платіжний документ до митного оформлення не надано;

2) в якості надання додаткових документів, наданий прайс-лист з печаткою «Galderma SA», не зрозуміло, яке відношення має цей документ до даного митного оформлення.

У зв`язку із зазначеним, відповідно до положень частини третьої статті 53 Митного кодексу України, декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати наступні додаткові документи (за наявності):

1) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

2) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

3) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

5) за власним бажанням надати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

За результатами аналізу додаткових документів та документів, поданих до митного оформлення, митним органом встановлено:

1) інвойс №СС013387 та №СС013818 не містить підпису продавця. Вищенаведений факт суперечить вимогам підпункту 2 пункту 2 статті 52 Митного Кодексу України, оскільки викликають сумніви у достовірності відомостей зазначених в товаросупровідних документах;

2) копія митної декларації країни відправлення №20LTVС0100ЕК056532 типу «ЕХ А» не містить інформацію стосовно всієї партії оцінюваного товару, а містить тільки частину (757,70 кг БРУТТО з 2827,20 кг БРУТТО), та не містить відміток митних органів країни відправлення, що унеможливлює перевірку заявленої митної вартості товарів шляхом співставлення числових значень;

3) прайс-лист б/н б/д не містить інформацію щодо всього асортименту імпортованої продукції та виданий на умовах поставки СРТ Київ, тобто носить адресний характер та по суті є комерційною пропозицією одному покупцю, таким чином не надає інформацію щодо дійсності ціни оцінюваних товарів, що є несумісним з положеннями статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ СОТ1994);

4) в якості додаткових документів надано видаткові накладні. Разом з тим, не надано копії податкових накладних або виписки даних з електронного реєстру податкових накладних, та можливих первинних бухгалтерських документів щодо надходження коштів за господарською операцією.

Також, у рішенні зазначено, що протягом терміну, передбаченого статтею 53 Митого Кодексу України, декларантом не надано всього переліку запитуваних документів, а документи, що подано, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Таким чином, причинами, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано є:

- неподання декларантом всіх запрошених документів;

- відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.

Також, 02 березня 2020 року Київською міською митницею ДФС сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100060/2020/00230.

Такі обставини зумовили звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 31 серпня 2021 року, судова колегія виходить з такого.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що 15 вересня 2017 року між компанією «Cаrgokodas» UAB та ТОВ «ІННОВАЕСТЕТІК» укладено контракт №08-09-17 ІМР (далі по тексту - Контракт), відповідно до пункту 1 якого продавець продає, а покупець покупає товар згідно специфікації до даного контракту у кількості та згідно з цінами, характеристиками та кількості, зазначеним у специфікації у цьому контракті.

Пунктом 3 Контракту визначено, що оплата товару у розмірі 100 % здійснюється покупцем до дати відвантаження, якщо інше не зазначено у Специфікаціях до даного Контракту.

Згідно специфікацій до Контракту від 16 грудня 2019 року №19 та від 21 січня 2020 року №21 оплата товару проводиться покупцем після відвантаження товару.

Таким чином, умовами, визначеними наведеними вище специфікаціями, встановлено, що оплата товару проводиться покупцем після його відвантаження, що не суперечить положенням укладеного між сторонами Контракту. На підтвердження оплати товару за специфікаціями від 16 грудня 2019 року №19 та від 21 січня 2020 року №21 позивачем долучено до матеріалів справи платіжні доручення в іноземній валюті від 06 квітня 2020 року №7, від 16 квітня 2020 року №8, від 17 квітня 2020 року №9 на загальну суму 30 897,37 Євро, що відповідає вартості товару, зазначеній у цих специфікаціях та вартості імпортованого позивачем товару, зазначеній у митній декларації №UA100060/2020/305929.

Разом з тим, умовами Контракту, а саме пунктом 3 передбачено, що загальна вартість даного контракту складає 20 000,00 Євро. Натомість декларантом подані документи, згідно яких вартість імпортованого товару становить 30 897,37 Євро, що перевищує загальну вартість товару, визначену умовами Контракту. При цьому, жодних додаткових угод, укладених з продавцем товару компанією «Cаrgokodas» UAB, матеріали справи не містять та позивачем таких не надано.

Також, в оскаржуваному рішенні зазначено, що в якості надання додаткових документів, наданий прайс-лист з печаткою «Galderma SA» та не зрозуміло, яке відношення має цей документ до даного митного оформлення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Контракту позивачем здійснювалась поставка товару торгівельної марки «Restylane». Суд погодився з доводами позивача стосовно того, що згідно відомостей з офіційного веб-сайту компанії «Galderma» (https://www.galderma.com), зокрема, «Restylane» є брендом компанії «Galderma», який являє собою лінію продукції на основі гіалуронової кислоти. Проте, зазначені обставини жодним чином не підтверджують зв`язок компанії «Galderma» з продавцем товару - компанією «Cаrgokodas» UAB, а позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження цього.

Таким чином, з огляду на подані до митного оформлення документи у своїй сукупності, судом першої інстанції встановлено наявність у них суттєвих розбіжностей, що, на його думку, свідчить про правомірність дій митного органу щодо проведення з позивачем процедури консультації та наявність підстав для витребування від позивача відповідних документів з метою усунення сумнівів у дійсності числових значень складових митної вартості товарів, імпортованих останнім.

Окрім того, як зазначив суд першої інстанції після надання додаткових документів на вимогу митного органу, наведені вище сумніви щодо вартості та оплати товару, а також зв`язку компанії «Galderma» з даною поставкою, позивачем жодним чином не були спростовані. Подані на підтвердження заявленої митної вартості видаткові та податкові накладні у даному випадку не можуть слугувати доказом відсутності розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, оскільки стосуються здійснення господарської діяльності позивача на території України, та не стосуються спірної поставки. Також, їх надання не передбачено статтею 53 Митного кодексу України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що подані декларантом документи не є належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною контракту. За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції) та дії відповідача щодо застосування резервного методу суд вважав правомірними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується та у свою чергу зазначає, що відповідно до пункту 3 Контракту оплата в розмірі 100% проводиться Покупцем до дати відгрузки, якщо інше не вказано у Специфікаціях до контракту. Так, Специфікаціями №19 від 16.12.2019 та №21 від 21.01.2020 до Контракту зазначено, що оплати проводяться Покупцем після відвантаження. Тобто сторони за Контрактом домовилися, що оплата буде здійснена після відгрузки товарів. Тобто, враховуючи положення статей 257,259,626 ЦК України сторони домовилися про постоплату.

У даному випадку відсутність конкретних строків виконання грошових зобов`язань є проявом свободи договору та встановлення спеціальних домовленостей, що узгоджується з положеннями статті 626 ЦК України. Відтак, наявність документів, що підтверджують оплату грошових коштів за товар не є обов`язковим.

Разом з тим, позивачем додатково надано у підтвердження оплати за контрактом Інвойси №013387 та №013818 від 16.12.2019 та від 21.01.2020.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи ті обставини, що Сторони домовилися про відстрочення платежу, то платіжні документи не могли бути надані відповідачу, водночас, позивач повідомив, що сплатив Постачальнику відповідно до Контракту грошові кошти у розмірі 30 897,37 Євро, що еквівалентно 852 999,15 грн, чим виконав свої зобов`язання за Контрактом, що також підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті від 06.04.2020; від 16.04.2020; від 17.04.2020.

Окрім того, прайс-лист з печаткою «Galderma SA» є документом, відповідно до якого можливо встановити дійсну вартість товару. На офіційному сайті зазначеної компанії містяться відомості, що компанія «Galderma SA» є офіційним дистриб`ютором продукції ТМ «Restylane». Ця продукція поставлялася Постачальником відповідно до Контракту позивачу, тому прайс-лист надавався відповідачу як доказова база для визначення дійсної вартості товару.

У цьому зв`язку колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не встановлено окремих вимог до форми прайс-листів, з чим погоджується й Верховний Суд (постанова від 13.09.2019 у справі №820/859/17).

Як зазначено судом першої інстанції інвойс №СС 013387 та №СС 013818 не містять підпису Продавця, та згідно з підпунктом 2 пункту 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Разом з тим, позивач надав відповідачу необхідні документи для визначення митної вартості товару, які вимагаються, виходячи зі статті 53 МК України, зокрема:

- Контракт №08-09-17 ІМР від 15.09.2017;

- Специфікація №19від 16.12.2019 до Контракту;

- Специфікація №21 від 21.01.2020 до Контракту;

- Інвойс №СС 013387 від 16.12.2019 до Контракту;

- Інвойс №СС 013818 від 21.01.2019 до Контракту.

Також суд першої інстанції зазначив, що копія митної декларації країни відправлення не містить інформації стосовно всієї партії оцінюваного товару, а містить лише частину (757,70 кг), та не містить відміток митних органів країни відправлення, що унеможливило перевірку заявленої митної вартості шляхом співставлення числових значень.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на Київським апеляційним судом 06.09.2021 винесено постанову у справі №33824/3790/2021, виходячи із змісту якої розглядалося питання щодо директора ТОВ «Інноваестетік» ОСОБА_1 та притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених частиною першою статті 483 МК України. У зазначеній справі встановлено, що позивач здійснив розрахунки з Постачальником на загальну суму 30 897,37 Євро, яка відповідає сумі переміщення товарів через митний кордон України за експортною декларацією №20ТVC0100EK056532 відповідно до Інвойсу №СС 013387 від 16.12.2019 та №СС 013818 від 21.01.2020. Отже, позивачем здійснено митне оформлення товару на підставі наявних у нього документів, а заявлена вартість відповідно до митної декларації складає 30 897,37 Євро, яка є дійсною вартістю відповідно до зазначеної експортної декларації, що підтверджується платіжними документами.

Зазначена постанова винесена Київським апеляційним судом 06.09.2021, тобто вже після ухвалення Окружним адміністративним судом оскаржуваного рішення у даній справі, тому не подавалася позивачем як доказ.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує такий доказ як суттєвий та належний, який підтверджує обставини дійсності заявленої позивачем митної вартості товару на суму 30 897,37 Євро.

Стаття 57 Митного кодексу України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої-восьмої та десятої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Отже, у першу чергу відповідач мав взяти до уваги вартість ціни Контракту, відповідно до якого товар поставлявся в Україну.

Як зазначає позивач, аналогічні товари вже проходили митне оформлення від того ж самого постачальника, що підтверджується відповідними деклараціями, Специфікаціями, пакувальними листами, Інвойсами, проте до них відповідачем не висловлювалися зауваження щодо митної вартості. Той факт, що товар був випущений без будь-яких коригувань (зауважень) є проставлення митним органом в електронному вигляді на деклараціях відбитку штампу, дати та відбитку особистої номерної печатки. Рішень про коригування митної вартості при цьому не виносилося.

Для підтвердження ціни аналогічного товару позивач надав відповідачу: видаткову накладну №1 від 20.01.2020; податкову накладну №1 від 20.01.2020; видаткову накладну №9 від 05.06.2019; податкову накладну №10 від 05.06.2019; видаткову накладну №288 від 07 лютого 2020; податкову накладну №2 від 07.02.2020; видаткову накладну №308 від 10.02.2020; податкову накладну №3 від 10.02.2020; видаткову накладну №11931 від 20.05.2019; податкову накладну №8 від 20.05.2019; видаткову накладну №5 від 03.05.2019; податкову накладну №6 від 03.05.2019.

Зазначені документи надавалися відповідачу на його ж вимогу.

Проте, відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивач протягом усього строку, встановленого статтею 53 МК України не надав всього переліку запитуваних документів, а документи, що подано, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Разом з тим, відповідачем не зазначено які саме документи потрібно додатково надати позивачу, при цьому єдиними документами, що підтверджують митну вартість товару, є Контракти, інвойси, специфікації.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 55 МК України передбачено, що у разі коригування митної вартості відповідач має запросити вичерпний перелік документів та вказати підстави, на яких прийнято таке рішення. В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено лише загальні підстави.

У сукупності наведеного судова колегія зазначає, що відповідачем не доведено того, що позивач подав для митного оформлення товару недостатню та таку, що викликає сумнів у її достовірності, інформацію, а окрім того, витребувано документи без зазначення обставин, які ці документи мають підтвердити, що свідчить про наявність ознак протиправності в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до статті 54 МК України у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відповідача станом на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні правові підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів позивача за ціною договору.

Інші позовні вимоги, зокрема в частині скасування рішення відповідача про коригування митної вартості від 02 березня 2020 року №UA100000/2020/000109/2 є похідними, тому також підлягають задоволенню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи викладене, судова колегія задовольняє апеляційну скаргу позивача, та знаходить підстави для скасування рішення суду першої інстанції від 31 серпня 2021 року з одночасним ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, при задоволенні позову.

Звертаючись до суду першої інстанції позивач, який не є суб`єктом владних повноважень, сплатив 17 025,00 грн судового збору відповідно до платіжного доручення №679 від 06.04.2020, а також, звертаючись із апеляційною скаргою позивач сплатив 30 255,00 згідно з платіжним дорученням №854 від 23.09.2021. Отже, відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сукупна сума 47 280,00 грн.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваестетік» задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року у справі №640/10276/20 скасувати, ухвалити нову постанову, відповідно до якої:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваестетік» до Київської митниці Державної митної служби України (відокремлений підрозділ) про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати: картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02 березня 2020 року №UA100060/2020/00230 та рішення про коригування митної вартості від 02 березня 2020 року №UA100000/2020/000109/2 стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваестетік», винесені Київською митницею Державної митної служби України.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України (відокремлений підрозділ) (03124, м. Київ, вул. В.Гавела, 8-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваестетік» (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 16, офіс 4, ) сплачений судовий збір за подачу позовної заяви у сумі 17 025,00 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 30 255,00 грн, а всього: 47 280,00 грн (сорок сім тисяч двісті вісімдесят грн 00 коп).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко