Справа № 160/2214/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року Справа № 160/2214/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняІваненко Н.С.
представника відповідачів Мусієнко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
15 лютого 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1: Офісу Генерального прокурора, відповідача 2: Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), відповідача 3: Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19.11.2020 № 80 про неуспішне проходження прокурором Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 1093к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області прокуратури та органів прокуратури з 31.12.2020;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19.11.2020 № 80 про неуспішне проходження прокурором Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації та, як наслідок, наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 24.12.2020 № 1093к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2214/21 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.
Так, на виконання вказаної ухвали, 15 березня 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання та докази усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 19 лютого 2021 року, зокрема, квитанція про сплату судового збору та уточнена позовна заява, в якій відповідачами зазначено - відповідач 1: Третя кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), відповідач 2: Дніпропетровська обласна прокуратура, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19.11.2020 № 80 про неуспішне проходження прокурором Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 1093к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області прокуратури та органів прокуратури з 31.12.2020;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за даним позовом, розгляд справи призначено в порядку загального провадження з призначенням підготовчого засідання. Підготовче судове засідання призначено на 15 квітня 2021 року.
У призначене підготовче судове засідання 15 квітня 2021 року, учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від позивача та його представника адвоката Абрамова В.В., через канцелярію суду, надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з необхідністю уточнення позовної заяви.
Чергове підготовче засідання призначено на 18 травня 2021 року про дату, час та місце судового засідання учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
20 квітня 2021 року, засобами електронного зв`язку, від представника Дніпропетровської обласної прокуратури на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» в даному випадку є неуспішне проходження позивачем атестації. Так, органи прокуратури відносяться до юридичних осіб публічного права. У ст. 4 Закону № 1697-VІІ зазначено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. До дня початку роботи окружних прокуратур їх повноваження тимчасово здійснюють відповідно місцеві прокуратури (п.3 розділу ІІ Закону № 113-ІХ). Згідно з п. 19 розділу ІІ Закону звільнення прокурорів за п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» здійснюється за умови настання однією з підстав, передбачених п.п. 1-4 п. 19 розділу ІІ Закону. При цьому, такої умови як прийняття Генеральним прокурором рішення про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури вказаним пунктом не передбачено. Спеціальним законом, який регламентує порядок проведення атестації прокурорів, окремі складові її процедури, а також повноваження Генерального прокурора у зв`язку з її проведенням є Закон № 113-ІХ (розділ ІІ «Прикінцеві і перехідні положення). Як зазначено вище, приписами п. 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Прокурори, які не пройшли атестацію, підлягають звільненню з посад. При цьому строки прийняття таких рішень керівником обласної прокуратури Законом не визначено, тобто це відноситься до кола його дискреційних повноважень. Також, слід зазначити, що дію ст. 60 Закону України «Про прокуратуру», якою визначено процедуру звільнення прокурорів з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури Законом зупинено до 01.09.2021. Доводи позивача щодо відсутності у оскаржуваному наказі конкретної підстави для звільнення необґрунтовані, оскільки у наказі зазначено підставу звільнення відповідно до формулювання п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ. При цьому, чітко визначено нормою Закону, що моментом звільнення у даному конкретному випадку є не завершення процесу ліквідації органу прокуратури, завершення процесу реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події зумовленою проходження атестації. Доводи позивача про відсутність у даному випадку рішення (наказу) Генерального прокурора про ліквідацію чи організацію місцевої прокуратури не підлягають врахуванню судом, оскільки за приписами Закону № 1697-VІІ такі повноваження Генерального прокурора не передбачені. Враховуючи викладене, наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 24.12.2020 № 1093к видано на підставі, у спосіб та в межах повноважень, що передбачені законами України. З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури є безпідставним. Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення, то в цій частині теж слід відмовити у задоволенні позовних вимог.
05.05.2021 року, засобами поштового зв`язку, від представника Офісу Генерального прокурора на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких вказує, що позов є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Обґрунтовуючи тим, зокрема, що положення Закону № 113-ІХ наразі є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку їх не визнано. Пунктом 6 розділу ІІ Закону № 113-ІХ встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Оскаржуване рішення відповідає вимогам, встановленим Порядком № 221, зокрема, типовій формі, містить посилання на нормативно-правові акти, що підтверджують повноваження комісії та підстави його прийняття. Також в рішенні наявне його обґрунтування у зв`язку набранням позивачем балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту. З огляду на специфіку цього рішення воно не потребує іншого обґрунтування та мотивування, оскільки не залежить від розсуду членів комісії. Поряд із тим, встановлено, що позивач достроково завершив тестування протягом 45 хв. 18 сек., у той час коли загальний час тестування становив 1 год. 40 хв. 00 сек. Результати складення іспиту відображено членом робочої групи у відповідній відомості, про що позивач ознайомлений шляхом проставлення власного підпису. У примітках до цієї відомості будь-які зауваження з боку ОСОБА_1 щодо процедури та порядку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора відсутні. Ураховуючи викладене, підстави для повторного проходження прокурором етапу тестування, передбачені п. 7 розділу І Порядку № 221, відсутні. Також вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та в органах прокуратури, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню.
11.05.2021 року, засобами поштового зв`язку, від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач вважає, що відсутні такі доводи відзиву, що б спростовували підстави позовної заяви. З відзиву не вбачаються доводи на спростування підстав, що містить позовна заява в обґрунтування позовної вимоги: визнати протиправним та скасувати рішення Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19.11.2020 № 80 про неуспішне проходження прокурором Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. У відзиві мається посилання на Порядок № 221, проте відсутнє обґрунтування заперечень проти посилань на відповідні пункти цього Порядку. Посилання на рішення Конституційного суду України від 08.07.2003 р. № 15-рп/2003 щодо конституційності постанови КМУ від 28.12.2000 № 1922 не має правового значення у зв`язку з втратою чинності цієї постанови. Посилання на ст. 46 Закону України «Про прокуратуру» також не має правового значення для спірних правовідносин. Посилання у відзиві на рішення Конституційного Суду України від 07.07.2004 р. у справі № 1-14/2004, від 12.06.2007 р. № 2-рп/2007, висновок від 20.01.2016 р. № 1-в/2016 та ст. 7 Конвенції ООН проти корупції від 18.10.2006 р. п. 6 Резолюції ПАРЄ від 25.12.2008 р. № 1165, ст. 1 Конвенції МОП № 11 не мають відношення до спірних правовідносин.
У призначене підготовче судове засідання 18 травня 2021 року, з`явилися представники сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року залучено до участі у справі співвідповідача Офіс Генерального прокурора, якому встановлено 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України.
Усною ухвалою суду 18.05.2021 року, із занесенням до протоколу судового засідання, було відкладено підготовче судове засідання на 03 червня 2021 року, для надання відзиву відповідачем 2- Офіс Генерального прокурора.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Боженко Н.В., справи призначені на 03.06.2021 знято з розгляду.
Чергове підготовче засідання призначено на 08 червня 2021 року.
У призначене підготовче судове засідання 08 червня 2021 року, учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від позивача, надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №160/2214/21. Від представника позивача адвоката Абрамова В.В. надійшло письмове клопотання про розгляд даного клопотання без його участі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 08 червня 2021 року зупинено провадження в адміністративній справі №160/2214/21 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі № 3/116(20) за поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ.
Означену ухвалу суду оскаржено в апеляційному порядку.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 08 червня 2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
02 вересня 2021 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Чергове підготовче судове засідання призначене на 23 вересня 2021 року, ухвалою суду від 06 вересня 2021 року.
У призначене підготовче судове засідання 23 вересня 2021 року, учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від позивача та представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без їх участі. Від представника відповідача надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження по справі та призначення розгляд справи по суті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 жовтня 2021 року.
У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, справи призначені на 12.10.2021 знято з розгляду.
20.10.2021 до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.
Чергове судове засідання призначено на 02 листопада 2021 року.
В судовому засіданні 02.11.2021 оголошено перерву до 16.11.2021 року.
В судовому засіданні 16.11.2021 року представник Офісу Генерального прокурора та Дніпропетровської обласної прокуратури заперечувала щодо задоволення даного позову, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 працював в органах прокуратури Дніпропетровської області на різних посадах у період з 03.12.2014 до 30.12.2020.
08.10.2019 року на виконання вимог Закону № 113-ІХ та Порядку № 221 позивач до Генерального прокурора подав заяву про його переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти необхідну для цього атестацію.
19.10.2020 року в межах процедури атестації прокурорів місцевих прокуратур позивач склав іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
За результатами тестування позивач отримав 63 бали, що підтверджується відомістю про результати тестування від 19.10.2020 року.
19.11.2020 року Третя кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів, місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора прийняла рішення № 80 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора", згідно з яким позивача визнано таким, який не успішно пройшов атестацію, оскільки за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування набрав 63 бали, що є менше встановленого пунктом 4 розділу ІІ Порядку прохідного балу (70) для успішного складання іспиту.
Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 24.12.2020 року за № 1093к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.12.2020 року. Підстава прийняття наказу - рішення кадрової комісії № 3.
Вважаючи звільнення з органів прокуратури незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
25.09.2019 набрав чинність Закон № 113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури України.
Відповідно до пункту 6 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закон України "Про прокуратуру".
За приписами пункту 7 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (пункт 9 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX).
У відповідності до пунктів 10, 11 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації. Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур, утворення, визначення складу, періоду та порядку роботи яких, здійснюється Генеральним прокурором.
На виконання вимог Закону № 113-ІХ, наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (Порядок № 221).
Так, за визначенням, наведеним у пункті 1 розділу I Порядку № 221, атестація прокурорів - це встановлена Розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
У відповідності до пунктів 2-5 розділу I Порядку № 221 атестація прокурорів регіональних прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.
Проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора.
Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію.
Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.
Пунктами 6-8 розділу I Порядку № 221 визначено, що атестація включає в себе три етапи:
1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається.
За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Крім того, відповідно до п. 9 розділу I Порядку № 221 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.
Під час розгляду справи встановлено, що на виконання вищезазначених вимог Закону № 113-ІХ та Порядку № 221, на ім`я Генерального прокурора позивач 08.10.2019 року подав заяву затвердженої типової форми про його переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
Зміст вказаної заяви однозначно свідчить про те, що позивач надав згоду на проходження атестації, погодився з умовами та процедурами її проведення, що передбачені Порядком № 221, а також усвідомлював наслідки неуспішного проходження ним атестації у вигляді звільнення з посади прокурора.
Також суд враховує, що позивач має юридичну освіту і тривалий час працював в органах прокуратури, а, отже, вважається юридично обізнаною особою.
Відтак суд не бере до уваги доводи позивача в частині неправомірності застосування щодо нього атестаційної процедури. Адже, подавши заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти у зв`язку з цим атестацію, позивач тим самим підтвердив, що він ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації, погодився на їх застосування та розумів правові наслідки непроходження атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113-ІХ.
Інакше, позивач мав право відмовитись від проведення такої атестації та не подавати відповідну заяву чи відкликати вже подану заяву, або ж окремо оскаржувати відповідний Порядок проходження прокурорами атестації, чого однак не зробив. Це при тому, що з часу подання заяви 08.10.2019 року до моменту складання анонімного тестування 19.10.2020 року минув один рік.
Суд вважає, що позивач, маючи відповідну фахову освіту та досвід професійної діяльності, не міг не усвідомлювати, що в разі неуспішного проходження ним будь-якого з етапів атестації, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, його буде звільнено з посади прокурора саме на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.
Тобто, на думку суду, позивач чітко розумів, що для його переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі необхідно успішно пройти атестацію, без якої переведення неможливе. Також позивач чітко розумів, що правила і процедури атестації прокурорів визначаються Порядком №221, а неуспішне проходження атестації матиме негативний для нього наслідок у вигляді звільнення з органів прокуратури.
Втім, позивач подав відповідну заяву про переведення, погодився на проходження атестації та з`явився на складання іспиту у формі анонімного тестування.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивач заперечує правомірність атестації вже по факту її проходження та виключно тому, що за її результатами для позивача настали негативні правові наслідки. Однак, враховуючи попередню згоду позивача на проходження атестації, такі заперечення втрачають сенс.
Суд ще раз зауважує, що із запровадженням процедури реформування органів прокуратури законодавець чітко визначив, які саме дії має вчинити особа для подальшого проходження служби в органах прокуратури та окреслив умову продовження відповідної служби, а саме після успішного проходження атестації.
Таким чином, оскільки позивач добровільно погодився на проходження атестації щодо нього та усвідомлював наслідки її не проходження, при вирішенні справи суд критично оцінює твердження позивача про незаконність процедури атестації.
З наведеними висновками щодо наслідків надання прокурором згоди на проходження атестації погоджується і Верховний Суд, про що свідчить зміст постанови від 13.05.2021 року у справі № 120/3458/20-а, від 06.10.2021 року у справі № 480/5544/20.
Відповідно до п. 11 розділу І Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.
У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.
Розділом ІІ Порядку № 221 врегульовано порядок складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Так, за змістом пунктів 1-5 розділу ІІ Порядку № 221, після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу I цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).
Перелік тестових питань для іспиту затверджується Генеральним прокурором та оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.
Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.
Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.
Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Інші питання, пов`язані із проведенням атестації прокурорів, врегульовані розділом V Порядку. Ці положення поширюються на всі етапи атестації.
Зокрема, пунктом 1 розділу 5 Порядку № 221 визначено, що уповноваженими суб`єктами з питань забезпечення організаційної підготовки до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації є члени комісії та робоча група відповідної кадрової комісії.
Відповідно до пункту 2 цього ж розділу, у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.
Пункт 3 цього розділу передбачає, що у разі істотного порушення прокурором порядку проведення атестації (наприклад, використання під час тестування сторонніх джерел інформації, мобільного зв`язку, власних технічних приладів; спілкування з іншими прокурорами під час тестування; залишення приміщення під час проходження іспиту, співбесіди; публічного прояву грубої неповаги до членів кадрової комісії чи членів робочої групи; перевищення встановленого часу для виконання практичного завдання; спроба фотографування або винесення матеріалів практичного завдання за межі приміщення, у якому проходить атестація, тощо) такий прокурор припиняє участь в атестації, а кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження таким прокурором атестації. У такому випадку у протоколі засідання вказується, яке саме порушення здійснив прокурор.
Прокурор, включений до оприлюдненого в установленому порядку графіка складання іспиту, продовжує проходити атестацію до ухвалення кадровою комісією рішення про успішне або неуспішне проходження ним атестації, незалежно від призначення (переведення) в інший орган прокуратури (пункт 3-1).
Кадрові комісії за результатами атестації регулярно подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
Рішення кадрових комісій, протоколи засідань, матеріали атестації прокурорів зберігаються в органі прокуратури, при якому функціонує відповідна кадрова комісія.

Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.

З аналізу наведених норм вбачається, що організаційну підготовку до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації забезпечують члени комісії та робоча група відповідної кадрової комісії. Також встановлено порядок подання зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації - такі подаються прокурором голові або секретарю комісії. Атестація триває до ухвалення кадровою комісією рішення про успішне або неуспішне проходження її прокурором. Водночас рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.

Судом встановлено, що 19.10.2020 року позивач склав іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

За результатами іспиту позивач набрав 63 бали, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту в розумінні вимог пункту 13 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ.

Жодних заяв чи зауважень щодо процедури проходження тестування під час складання іспиту від позивача не надходило.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, результати складення позивачем іспиту відображені у відповідній письмовій відомості, з якою позивач ознайомився і поставив власний підпис, чим підтвердив їх правильність та достовірність.

При цьому суд враховує, що така відомість містить дані про логін, під яким, з метою знеособлення, кожен із прокурорів виконував тестування, та кількість отриманих балів за результатами тестування. А у примітках до цієї відомості відсутні будь-які зауваження з боку позивача щодо процедури та порядку складання іспиту.

Окрім того, Офісом Генерального прокурора Третьої кадрової комісії, до письмових пояснень долучено звіт з образу віртуальної машини, на якій розгорнутий програмний комплекс "Деталі іспиту", про результати складеного позивачем іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (з питаннями під час іспиту та відповідями, наданими позивачем, а також варіантами правильних відповідей).

З їх змісту можна чітко прослідкувати, які саме тестові питання в автоматичному режимі були поставлені перед позивачем із загального переліку питань; які саме були варіанти відповідей та який з цих варіантів був правильним; який варіант відповіді обрав позивач та які його відповіді були правильними/неправильними; скільки загалом балів отримав позивач за результатами тестування.

Отже, доводи позивача, що ним ставиться під сумнів об`єктивність та неупередженість роботи Третьої кадрової комісії суд вважає надуманими та такими, що свідчать про намагання позивача в означений спосіб спростувати або оскаржити отриманий негативний результат іспиту.

Оцінюючи доводи позивача в частині визнання протиправності його звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Таким чином, нормами Основного закону закріплено положення про те, що організація та порядок діяльності прокуратури можуть визначатися лише законом.

При цьому суд звертає увагу, що йдеться про закон як такий, а не про спеціальний закон чи закон про прокуратуру.

Згідно з преамбулою до Закону України "Про прокуратуру" від 14.04.2014 № 1697-VII (з наступними змінами) цей Закон визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Водночас статтею 4 вказаного Закону, яка має назву "Законодавство про прокуратуру і статус прокурорів", передбачено, що правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З наведеного суд доходить висновку, що засади організації і діяльності прокуратури в Україні можуть регулюватися не лише Законом України "Про прокуратуру", але й іншими законами України.

Так, 19.09.2019 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який набрав чинності 25.09.2019 року і яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до пункту 6 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.

Окрім того, пунктом 19 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII за умови, зокрема, прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Таким чином, законодавець, ввівши в дію процедуру реформування органів прокуратури, визначив, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури та очевидно окреслив умову продовження служби - успішне проходження атестації.

Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю, що спростовує доводи позивача про порушення принципу правової визначеності.

Водночас запроваджена Законом № 113-ІХ атестація прокурорів стосується усіх прокурорів, які виявили намір пройти атестацію, а тому не може вважатись протиправною чи такою, що носить дискримінаційних характер стосовно позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Тобто однією з гарантій незалежності прокурора є вимога про можливість його звільнення з посади лише з підстав, передбачених законом.

Суд зауважує, що Закон № 113-ІХ прямо передбачає наслідки неуспішного проходження прокурором атестації у вигляді його звільнення із займаної посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.

З цією метою частину першу статті 51 Закону України "Про прокуратуру" доповнено пунктом 9, відповідно до якого прокурор звільняється з посади в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Тобто за думкою законодавця, оскільки Закон № 113-ІХ передбачає реформування системи органів прокуратури та створення, зокрема, окружних прокуратур на базі місцевих, з обов`язковою умовою переведення до них прокурорів місцевих прокуратури за результатами успішного проходження ними атестації, то, у випадку не проходження такої атестації, відповідний прокурор місцевої прокуратури підлягає звільненню з посади з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.

Отже, в спірній ситуації юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі зазначеної норми, є не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів, а виключно наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

Більше того, в даному випадку суд вважає неможливим надання правової оцінки підставами для звільнення прокурора, визначеним у п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII, без застосування норм Закону № 113-ІХ, яким, власне, було запроваджено таку підставу для звільнення прокурора з посади.

Також помилково, на думку суду, буквально тлумачити положення п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII, оскільки сам законодавець унормував, що підставою для звільнення прокурора в даному випадку є не ліквідація чи реорганізації органу прокуратури як юридичної особи, а факт неуспішного проходження прокурором атестації, який, в розумінні того ж таки законодавця, охоплюється наведеними підставами для звільнення.

При цьому суд наголошує, що подавши заяву від 08.10.2019 року про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі, позивач був ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації та погодився на їх застосування. Тобто позивач розумів наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення із підстав, що передбачені Законом № 113-ІХ та п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.

Таким чином, оскільки позивач не склав іспиту у формі тестування та, як наслідок, вважається таким, що неуспішно пройшов атестацію, суд приходить до переконання, що до позивача обґрунтовано та правомірно застосовано підставу звільнення з органів прокуратури, передбачену п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.

Додатково суд враховує висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 27.04.2021 у справі № 640/419/20, від 29.09.2021 у справі № 640/1218/20, а також у справі №440/2682/20, якими підтверджено законність звільнення прокурора з посади на підставі положень п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.

Позивач також посилається на порушення вимог трудового законодавства під час прийняття рішення про його звільнення з роботи.

В цьому контексті суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України (див. постанову від 17.02.2015 у справі № 21-8а15), за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16 та від 08.08.2019 у справі № 813/150/16.

Отже, положення Кодексу законів про працю України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.10.2019 у справі № 804/211/16.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді наведені у статті 51 Закону № 1697-VII.

В силу вимог п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Водночас частиною 5 статті 51 Закону № 1697-VII встановлено, що на звільнення прокурорів з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, переважного права на залишення на роботі, переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Крім того, пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року № 113-ІХ визначено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Відтак, суд доходить до висновку, що доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин загальних засад трудового законодавства є безпідставними, оскільки питання, пов`язані із проходженням прокурорами публічної служби та їх звільнення з підстав, що оспорюються в цьому позові, врегульовані спеціальними законодавчими актами.

Враховуючи наведене та зважаючи на наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, суд доходить висновку, що звільнення позивача з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII є правомірним, а відповідний наказ № 1093к від 24.12.2020 року виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Доводи позивача на законність вказаних рішень суб`єктів владних повноважень не впливають та не дають суду достатніх підстав для їх скасування.

Позовні вимоги про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від основних вимог, а тому також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою "Право на ефективний засіб юридичного захисту" вказує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України), а згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом пункту 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

Згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 листопада 2021 року.

Суддя Н.В. Боженко