Справа № 480/5020/21
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 року Справа №480/5020/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, Волошнівська сільська рада про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області (далі - відповідач), Волошнівської сільської ради в якій просить визнати протиправною бездіяльність Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області щодо не проведення виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку отримував на виборній посаді Волошнівського сільського голови Роменського району Сумської області на період працевлаштування та зобов`язати Андріяшівську сільську раду Роменського району Сумської області провести нарахування і виплату з відповідного місцевого бюджету ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку отримував на виборній посаді Волошнівського сільського голови Роменського району Сумської області на період працевлаштування з 01.01.2021 до 26.05.2021 включно; визнати протиправною бездіяльність Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки та зобов`язати Андріяшівську сільську раду Роменського району Сумської області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки з розрахунку 735,07 грн. середньої заробітної плати та 397 днів невикористаної відпустки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював головою Волошнівської сільської ради з 04.03.1990 по 26.11.2020. У зв`язку з реорганізацією Волошнівської сільської ради шляхом приєднання до Андріяшівської сільської ради позивача було звільнено з посади. Правонаступником Волошнівської сільської ради є Андріяшівська сільська рада починаючи з 26.11.2020р. згідно рішення Андріяшівської сільської ради від 26.11.2020 «Про початок реорганізації Волошнівської сільської ради шляхом приєднання до Андріяшівської сільської ради». Рішенням Андріяшівської сільської ради від 10.02.2021 «Про збереження середньої заробітної плати» у зв`язку з закінченням терміну повноважень Волошнівської сільської ради вирішено зберегти за ОСОБА_1 середню заробітну плату на період працевлаштування, але не більше 6 місяців. Однак, відповідач, виплатив позивачу заробітну плату за два місяці - листопад та грудень 2020р., а з січня 2021 року такі виплати не здійснив. Тому просить зобов`язати Андріяшівську сільську раду Роменського району Сумської області провести нарахування і виплату з відповідного місцевого бюджету ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку отримував на виборній посаді Волошнівського сільського голови за період з 01.01.2021 по 26.05.2021 включно. Крім того, згідно відомостей невикористаних відпусток, ОСОБА_1 має 397 днів невикористаної відпустки на момент звільнення, що відображено у відповідній відомості. Зазначає, що відповідач відмовляється виплачувати грошову компенсацію за невикористані дні відпустки. Тому просить виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки з розрахунку 735,07 грн. середньої заробітної плати та 397 днів невикористаної відпустки.

Відповідачем Андріяшівською сільською радою подано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначає, що на даний час відповідачу не передано на зберігання документацію з Волошнівської сільської ради, всі первинні документи у відповідача відсутні. Зазначає, що колишньому голові Волошнівської сільської ради ОСОБА_1 була призначена компенсація у вигляді виплати середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше 6 місяців, але Андріяшівською сільською радою було рішенням від 27.07.2021 внесено зміни у своє попереднє рішення від 10.02.2021, а саме вирішено припинити виплати ОСОБА_1 . Щодо грошової компенсації за невикористані дні відпустки у відзиві вказано, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Волошнівською сільською радою, звідки був звільнений 26.11.2020. Тому відповідальність за невиплату компенсацій за невикористані відпустки повинна нести саме Волошнівська сільська рада. Крім того, при перевірці фінансових документів Волошнівської сільської ради, зокрема розрахунково-платіжної відомості за листопад місяць 2020 року про нарахування заробітної плати працівникам, підписаної посадовими особами Волошнівської сільської ради, не виявлено нарахувань компенсації за невикористані відпустки колишнього голови ради ОСОБА_1 .

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначає про безпідставність висновків відповідача, позов просить задовольнити. Зазначає, що ним не було використано частину щорічних відпусток, а також не було використано дні додаткової відпустки за службу в органах місцевого самоврядування. Також надав додаткові документи, що стосуються суті спору, зокрема рішення Волошнівської сільської ради про надання позивачу щорічних відпусток за період з 2000 по 2020 роки, копії яких отримав від архівного відділу Роменської РДА.

Судом відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 10.09.2021 було витребувано у архівного відділу Роменської районної державної адміністрації додаткові документи. Також ухвалою суду від 10.09.2021 було відмовлено в задоволенні клопотання Андріяшівської сільської ради про призначення судово-бухгалтерської експертизи, залучено до участі у справі другим відповідачем Волошнівську сільську раду, а також витребувано у позивача та Волошнівської сільської ради, повторно у Андріяшівської сільської ради документи стосовно суті позовних вимог. Ухвалою суду від 17.12.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши зміст заяв по суті спору учасників справи, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 04.03.1990 був обраний головою Волошнівської сільської ради згідно рішення Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області від 04.03.1990, про що зазначено у трудовій книжці позивача. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово переобирався головою Волошнівської сільської ради, та працював на вказаній посаді по 26.11.2020.

Рішенням І сесії VIII скликання Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області від 26.11.2020 «Про початок реорганізації Волошнівської сільської ради шляхом приєднання до Андріяшівської сільської ради» розпочато процедуру реорганізації юридичної особи Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області. Визначено, що Андріяшівська сільська рада Роменського району Сумської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області з дня набуття повноважень Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області.

Згідно з рішенням Андріяшівської сільської ради восьмого скликання від 26.11.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади голови Волошнівської сільської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень на підставі п. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 5 ст. 41 КЗпП України. 26.11.2020 позивач звернувся до Андріяшівської сільської ради із заявою про збереження середньої заробітної плати протягом шести місяців з дня закінчення повноважень на період працевлаштування, відповідно до статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 здійснено виплату середньої заробітної плати листопад та грудень 2020 року за рахунок сільського бюджету Волошнівської сільської ради.

Рішенням 4 сесії VIII скликання Андріяшівської сільської ради від 10.02.2021 «Про збереження середньої заробітної плати» вирішено, зокрема, зберегти за ОСОБА_1 на період працевлаштування, але не більше шести місяців, середню заробітну плату, яку він одержував на виборній посаді в сільській раді у зв`язку з закінченням терміну повноважень голови Волошнівської сільської ради.

Позивач 22.03.2021 подав до Андріяшівської сільської ради заяву, в якій просив виплатити заборговану заробітну плату за січень, лютий 2021 року та забезпечити своєчасну виплату заробітної плати за березень 2021 року.

Листом від 02.04.2021 №285/05-34 Андріяшівська сільська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що до його трудової книжки було внесено помилковий запис, який не відповідає дійсності та чинному законодавству, що стало підставою для припинення виплат.

Відповідно до рішення Андріяшівської сільської ради від 27.07.2021 внесені зміни до рішення від 10.02.2021 «Про збереження середньої заробітної плати», згідно яких за ОСОБА_1 не зберігалася заробітна плата на період його працевлаштування.

Крім того, згідно відомості невикористаних відпусток працівниками Волошнівської сільської ради, ОСОБА_1 має 397 днів невикористаної відпустки, у зв`язку з чим звертався до Андріяшівської сільської ради про виплату грошової компенсації за дні невикористаних відпусток.

Проте, відповідач відмовився виплачувати грошову компенсацію за невикористані відпустки, мотивуючи відсутністю первинних документів щодо обліку використання відпусток працівниками Волошнівської сільської ради.

Вважаючи таку бездіяльність Андріяшівської сільської ради щодо проведення відповідних виплат протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 2,4 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

За приписами ст. 118 Кодексу законів про працю України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі. З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Згідно з ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що законодавством гарантується право особи на надання, після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). У той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади, або іншої рівноцінної посади.

Отже, якщо колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, він повинен бути працевлаштований на попередній посаді (роботі). Проте, надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 07.02.2019 у справі №507/1299/16-а, від 25.10.2019 у справі №345/3102/16-а, від 26.12.2019 у справі №570/3880/16-а. Правові висновки аналогічного змісту наведені у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №570/3880/16-а, від 09.12.2020 у справі №275/318/16-а.

В даному випадку, позивача було звільнено з попередньої роботи КСП «ім..Кірова» за п. 5 ст. 36 КзПП України у зв`язку із обранням головою Волошнівської сільської ради.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач позбавлений можливості працевлаштуватися на підприємстві, в установі чи організації, де він працював до обрання, або ж рівноцінній роботі (посаді), відсутня згода позивача на надання іншої роботи ( посади) на іншому підприємстві, установі, організації.

Слід наголосити, що під неможливістю надання відповідної роботи (посади) необхідно розуміти лише об`єктивну неможливість надати депутату місцевої ради, звільненому з виборної посади, попередньої посади через ліквідацію підприємства, установи, організації, її скорочення тощо.

Згідно з архівною довідкою № 53/04-02 (с) від 30.04.2021, виданою архівним відділом Роменської районної державної адміністрації, ліквідовано було підприємство з якого було у 1990 році звільнено позивача у зв`язку із обранням на виборну посаду.

Таким чином в результаті ліквідації підприємства немає можливості працевлаштувати позивача, де він працював до обрання на виборну посаду.

Враховуючи викладене, Андріяшівська сільська рада, як правонаступник Волошнівської сільської ради, зобов`язана здійснити виплату позивачу середню заробітну плату на період його працевлаштування, але не більше шести місяців, тобто з дня припинення повноважень по 26.05.2021 (включно) .

Суд звертає увагу, що Андріяшівська сільська рада визнала за собою такий обов`язок, прийнявши рішення від 10.02.2021 "Про збереження середньої заробітної плати" та частково здійснивши відповідні виплати позивачу за листопад - грудень 2020р.

Подальше ухилення відповідача від здійснення виплат позивачу з 01.01.2021 судом визнається протиправним, оскільки суперечить вимогам ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Посилання відповідача на помилкові записи у трудовій книжці ОСОБА_1 не можуть слугувати підставами для відмови у виплаті середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше ніж 26.05.2021.

Також, матеріалами справи підтверджується, що позивач не має права на пенсійне забезпечення, що також підтверджується довідкою органу пенсійного фонду від 05.07.2021 №208/02.02.-14.

Відтак, позивач має право на гарантовану ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" виплату середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді, на період працевлаштування.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу середньої заробітної плати за період з 01.01.2021 (дня припинення виплат) у відповідності до вимог ст.33 Закону України "Про статус місцевих рад".

Стосовно прийнятого після відкриття провадження у справі рішення Андріяшівської сільської ради від 27.07.2021 про внесення змін у рішення від 10.02.2021 "Про збереження середньої заробітної плати", суд зазначає, що таке рішення не може бути підставою для невиплати заробітної плати позивачу, таке рішення суперечить вимогам Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», прийнято поза межами граничного строку здійснення відповідних виплат, що є 26.05.2021.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Андріяшівську сільську раду виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки з розрахунку 735,07 грн. середньої заробітної плати та 397 днів невикористаної відпустки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання грошової компенсації за невикористані відпустки положеннями Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» при вирішенні спору щодо стягнення грошової компенсації невикористаної частини відпустки за минулі роки підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України (КЗпП України) та Закону України «Про відпустки».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Аналогічний зміст має і частина перша статті 83 КЗпП України.

Отже, у випадку звільнення посадових осіб органів місцевого самоврядування їм виплачується компенсація за всі невикористані дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що на лежать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Як вбачається з матеріалів справи, сума грошової компенсації ОСОБА_1 не визнається, тобто оспорюється відповідачем. У такому випадку, здійснення розрахунку грошової компенсації за дні невикористаних відпусток є виключною компетенцією роботодавця, у даній справі - відповідача Андріяшівської сільської ради.

Тому належним способом захисту позивача є визнання протиправною бездіяльність Андріяшівської сільської ради щодо не виплати грошової компенсації за невикористані відпустки та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток.

Разом із тим, посилання Андріяшівської сільської ради на відсутність первинної документації щодо обліку використання відпусток позивачу не є підставою для невиплати грошової компенсації.

Так, позивачем зазначається, що ним не було використано 112 днів щорічної відпустки, а також 285 днів додаткової відпустки за стаж роботи в органах місцевого самоврядування, що відображено у довідці б/н б/д, яку позивач як сільський голова підписав разом із бухгалтером Волошнівської сільської ради.

Стосовно посилання позивача на той факт, що ним, як сільським головою та головним бухгалтером ради було підписано відповідну відомість невикористаних відпусток, яка є беззаперечним доказом кількості наданих та невикористаних днів відпусток, суд зазначає наступне.

В даному випадку, зміст наданої позивачем такої відомості спростовується матеріалами справи, оскільки суперечить змісту прийнятих Волошнівською сільською радою рішень про надання щорічної відпустки позивачу за період з 2000 по 2020 рік. Так, в довідці б/н б/д зазначено, що позивач не використав щорічну відпустку у 2013 році в кількості 15 днів, натомість матеріалами справи спростовуються такі дані зазначеної довідки. Так, судом було витребувано в архівній установі наявні рішення Волошнівської сільської ради про надання відпустки позивачу. Рішенням Волошнівської сільської ради від 13.06.2013 позивачу надавалася частина невикористаної щорічної відпустки сільському голові за період роботи з 04.03.2012 по 04.03.2013 тривалістю 15 календарних днів з 13 по 29 червня 2013 року із виплатою допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. При цьому 11.09.2013 сільському голові надавалася частина невикористаної щорічної відпустки сільському голові за період роботи з 04.03.2012 по 04.03.2013 тривалістю 15 календарних днів з 16 по 30 вересня 2013 року. Таким чином позивачем було використано у 2013 році 30 днів щорічної відпустки сільському голові за період роботи з 04.03.2012 по 04.03.2013. Таким чином у 2013 році позивач в повному обсязі використав дні щорічної відпустки сільському голові за період роботи з 04.03.2012 по 04.03.2013.

Разом із тим, суд визнає безпідставним твердження відповідача щодо неможливості визначити кількість днів невикористаних щорічних відпусток сільським головою за період з 2000 по 2020 роках, враховуючи те, що всі рішення Волошнівської сільської ради про надання таких відпусток позивачу є в наявності в архівній установі, первинні документи обліку робочого часу зобов`язані бути у Волошнівської сільської ради, і в подальшому у правонаступника Андріяшівської сільської ради. Крім того, згідно відповідачем особової справи позивача, яку було на вимогу суду, в особовій картці позивача відображено також періоди надання відповідних відпусток та підстави їх надання за період з 2000 по 2020 роки, про що відображено в розділі 4 особової картки №1, яка була оформлена на позивача. Таким чином під час звільнення із позивачем повинно бути проведено повний розрахунок в т.ч. і виплачено відповідну суму компенсації за невикористані дні як щорічної відпустки, так і додаткової відпустки за службу в органах місцевого самоврядування за період роботи на посаді голови Волошнівської сільської ради.

Рішенням Андріяшівської сільської ради від 26.11.2020 «Про порядок виконання бюджетів територіальних громад, що увійшли до Андріяшівської сільської ради (ОТГ)» вирішено, що головним розпорядником коштів місцевих бюджетів Волошнівської сільської ради є новообраний сільський голова Андріяшівської сільської ради, а рішенням Андріяшівської сільської ради від 26.11.2020 «Про початок реорганізації Волошнівської сільської ради шляхом приєднання до Андріяшівської сільської ради» визначено, що Андріяшівська сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Волошнівської сільської ради з дня набуття повноважень Андріяшівської сільської ради. Із врахуванням зазначеного саме Андріяшівська сільська рада зобов`язана здійснити відповідні нарахування та виплатити позивачу компенсацію.

Крім того, матеріалами справи не підтверджується та відповідачем не надано суду жодних доказів того, що позивачу надавалася додаткова відпустка за службу в органах місцевого самоврядування за період роботи на посаді голови Волошнівської сільської ради. Таким чином відповідач також зобов`язаний здійснити відповідні нарахування та виплатити позивачу суму відповідної компенсації.

Посилання не відсутність бухгалтерських документів в Андріяшівській сільській раді, а також не передання таких документів з Волошнівської сільської ради, не може бути підставою для звільнення від обов`язку Андріяшівської сільської ради нарахувати та виплатити позивачу суму відповідної компенсації. Згідно рішення Андріяшівської сільської ради від 26.11.2020 головою ліквідаційної комісії є голова Андріяшівської сільської ради, а головний бухгалтер Волошнівської сільської ради Порохун Н.М. є членом ліквідаційної комісії Волошнівської сільської ради, яка несе відповідальність за ведення бухгалтерського обліку Волошнівської сільської ради.

Крім того, слід зазначити, що відповідач, незважаючи на відсутність, як зазначає у відзиві на позов, бухгалтерських документів нарахував та виплатив позивачу суму середньої заробітної плати за листопад - грудень 2020. Таким чином спростовуються твердження відповідача про неможливість визначити суму середньої заробітної плати позивачу. Відповідні виплати були проведені відповідачем, що не є спірним при розгляді даної справи.

Компенсація невикористаної відпустки грошовими коштами проводиться при звільненні працівника за умови, що станом на дату звільнення він не реалізував право на використання такої відпустки. Таким чином, обов`язок по виплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про виплату такої компенсації.

В той же час слід зазначити, що ухвалення законного і обґрунтованого рішення у відповідності з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України передбачає надання судом оцінку кожному доводу сторін на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження залучених до матеріалів справи доказів.

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, належних учасників процесу), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. В свою чергу, за своєю правовою природою бездіяльність - це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і форма, що характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

В даному випадку суд, встановивши, що позивач має право на компенсацію за невикористані дні відпустки не може не взяти до уваги ту обставину, що відповідач взагалі не нарахував суму компенсації при звільненні із служби.

При цьому нарахування та виплата компенсації невикористаної відпустки нерозривно пов`язано із обізнаністю роботодавця із часом обліку робочого часу, що є дискреційними повноваженнями відповідача, визначення розміру недоотриманих за вказаний строк виплат є виключною компетенцію відповідача, а тому суд не повинен та не уповноважений втручатися у дискреційні повноваження щодо виконання відповідачем обов`язку з визначення суми недоотриманих виплат. При цьому наявна відомість, на яку посилається позивач, як зазначено вище, відносно ОСОБА_1 містить розбіжності із наявними рішеннями ради про кількість надання відпусток та не є первинним документом обліку робочого часу.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем не доведено, що позивач використав всі дні щорічної та додаткової відпустки за період роботи на посаді голови Волошнівської сільської ради, а також не надано на вимогу суду жодних доказів в підтвердження того, що з позивачем було проведено відповідні виплати грошової компенсації за невикористані відпустки.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Андріяшівської сільської ради щодо не проведення виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку він отримував на виборній посаді голови Волошнівської сільської ради на період працевлаштування з 01.01.2021 по 26.05.2021 включно; зобов`язати Андріяшівську сільську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.01.2021 по 26.05.2021 включно; визнати протиправною бездіяльність Андріяшівської сільської ради щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки; зобов`язати Андріяшівську сільську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та дні додаткової відпустки за службу в органах місцевого самоврядування.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання правничої допомоги позивачем був укладений договір про надання правової допомоги від 01.06.2021 (далі по тексту - Договір) з адвокатом Менько Д.Д.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг від 08.06.2021 відповідно до якого Менько Д.Д. були виконані наступні роботи (надані такі послуги): з`ясування обставин справи, ознайомлення з наданими документами, їх аналіз, надання консультації, роз`яснень, узгодження позиції по справі, 01.06.2021 - 0,5 годин робочого часу; аналіз законодавчих та нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, судової практики, визначення правової позиції в справі, 01.06.2021 - 08.06.2021 - 5 годин робочого часу підготування проекту позову, обговорення проекту позову, внесення виправлень, доповнень за бажання клієнта. Також позивачем надано квитанцію прибуткового касового ордера від 08.06.2021 №37, відповідно до якої за надання правничої допомоги сума понесених витрат складає 2500 грн.

Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн. підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області щодо не проведення виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку ОСОБА_1 отримував на виборній посаді голови Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області на період працевлаштування, згідно з ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" з 01.01.2021 по 26.05.2021 включно.

Зобов`язати Андріяшівську сільську раду Роменського району Сумської області (Роменський район, с.Андріяшівка, вул..Соборна, 11,і.к. 04391167) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_1 ) середню заробітну плату, яку ОСОБА_1 одержував на виборній посаді голови Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області на період працевлаштування за період з 01.01.2021 по 26.05.2021 включно.

Визнати протиправною бездіяльність Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області щодо не виплати ОСОБА_1 під час звільнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та дні додаткової відпустки за службу в органах місцевого самоврядування.

Зобов`язати Андріяшівську сільську раду Роменського району Сумської області (Роменський район, с.Андріяшівка, вул..Соборна, 11,і.к. 04391167) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічні відпустки та дні додаткової відпустки за службу в органах місцевого самоврядування.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області (Роменський район, с.Андріяшівка, вул..Соборна, 11,і.к. 04391167) судовий збір в сумі 908 грн. та 2500 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета