Справа № 500/89/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/89/21 пров. № А/857/6795/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гуляка В.В., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Баб`юк П.М.,

час ухвалення рішення: 10:37:10,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення: 09.03.2021,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» (далі ТзОВ «Біоенергопродукт») звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00002912/0904 від 28.12.2020.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення мотивоване тим, що відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до наданих йому повноважень у встановленому законом порядку.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ТзОВ «Біоенергопродукт» подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не є платником, що визначений у пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 ПК України, а ліцензія НКРЕКП №1337 від 05.07.2019 не дає йому право на здійснення діяльності з підакцизною продукцією.

Наголошує, що позивач не визначений ст. 212 ПК України як платник акцизного податку, в нього не виникли податкові зобов`язання зі сплати зазначеного податку в період, за який прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, у зв`язку з чим він не повинен подавати податкову декларацію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 6-8), ТОВ «Біоенергопродукт» () зареєстроване як юридична особа 05.04.2011, перебуває на обліку як платник податків в Тернопільській ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області з 08.04.2011.

Види діяльності позивача згідно з КВЕД: 35.11 Виробництво електроенергії.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області на підставі п. 20.1.4 ст. 20 Податкового Кодексу України, в порядку ст. 76 Податкового Кодексу України проведено камеральну перевірку ТОВ «Біоенергопрбдукт» щодо подання декларації акцизного податку за період від липня 2019 року по жовтень 2020 року. Результати перевірки оформлено актом від 01.12.2020 №2152/19-00-09-04/36687375 (а.с. 3).

Перевіркою встановлено неподання податкової звітності з акцизного податку в порушення вимог пп. 49.18.1 п. 49 ст. 49 Податкового Кодексу України, відповідальність платника передбачена пунктом 120.1 статті 120 розділу ІІ Податкового Кодексу.

На підставі акту перевірки від 01.12.2020 №2152/19-00-09-04/36687375 відповідачем, з урахуванням виявлених порушень, винесено податкове повідомлення-рішення №00002912/0904 від 28.12.2020, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 статті 120 розділу ІІ Податкового Кодексу до ТОВ «Біоенергопродукт» застосовано штрафну санкцію у розмірі 5440,00 грн за неподання податкової звітності з акцизного податку з липня 2019 року по жовтень 2020 року (а.с. 4, 5).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вимогами п. 46.1 ст. 46 ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За правилами пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з п. 120.1 ст. 120 ПК України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Відповідно до пп. 212.1.1, пп. 212.1.2, пп. 212.1.13 п. 212.1 ст. 212 ПК України платниками акцизного податку з електричної енергії є:

особа, постійне представництво, які виробляють підакцизні товари (продукцію) на митній території України, у тому числі з давальницької сировини;

особа - суб`єкт господарювання, постійне представництво, які ввозять підакцизні товари (продукцію) на митну територію України;

виробники електричної енергії, які мають ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії і продають її на ринку електричної енергії.

Згідно з пп. 213.1.1 п. 213.1 ст. 213 ПК України об`єктами оподаткування є операції з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів.

Відповідно до пп. 214.1.3 п. 214.1 ст. 214 ПК України у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є вартість реалізованої виробленої виробником електричної енергії, обчислена на підставі цін, що склалися на ринку електричної енергії в звітному (податковому) періоді без урахування податку на додану вартість та акцизного податку, визначеного за ставкою, встановленою підпунктом 215.3.9 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Вартість реалізованої виробленої виробником електричної енергії дорівнює частці обсягу реалізованої виробленої ним електричної енергії у загальному обсязі реалізації електричної енергії виробника від загальної вартості реалізованої виробником електричної енергії у такому звітному періоді.

Підпунктом 215.3.9 пункту 215.3 статті 215 ПК України передбачено, що податок з електричної енергії справляється та обчислюється за ставкою 3,2 відсотки.

Вимогами п. 216.10 ст.216 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань щодо постачання електроенергії є дата підписання акту прийому-передачі електроенергії.

Згідно з пп. 213.2.8 п. 213.2 ст. 213 ПК України не підлягають оподаткуванню операції з реалізації електричної енергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками та/або з відновлюваних джерел енергії.

Відповідно до пп. 14.1.29 п. 14.1 ст. 14 ПК України відновлювальні джерела енергії - джерела вітрової, сонячної, геотермальної енергії, енергії хвиль та припливів, гідроенергії, енергії біомаси, газу з органічних відходів, газу каналізаційно-очисних станцій, біогазів.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VII (далі - Закон №2019-VII) визначено, що виробник електричної енергії (далі - виробник) - суб`єкт господарювання, який здійснює виробництво електричної енергії.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №2019-VII господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця провадиться на ринку електричної енергії за умови отримання відповідної ліцензії.

Частиною 1 статті 66 Закону №2019-VII передбачено, що купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VIII (далі - Закон №222) передбачено, що ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як діяльність у сфері електроенергетики, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про ринок електричної енергії», і діяльність у сфері використання ядерної енергії, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії».

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач є суб`єктом господарювання, який здійснює виробництво електричної енергії, що підлягає ліцензуванню.

Відповідно до ст.215 Податкового кодексу України, електрична енергія належить до підакцизних товарів.

Відтак, суд дійшов вірного висновку про те, що за умови наявності ліцензії на виробництво електричної енергії та гарантії походження електричної енергії, яка підтверджує, що частка або визначена кількість електричної енергії вироблена в Україні з альтернативних джерел енергії, не підлягають оподаткуванню операції з реалізації електричної енергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками та/або відновлюваних джерел енергії.

Разом з тим, відповідно до п. 49.21 ст. 49 ІІК України, платники, визначені підпунктом 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 Кодексу, а також платники, які мають діючі (у тому числі призупинені) ліцензії на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством, зобов`язані за кожний встановлений Кодексом звітний період подавати податкові декларації незалежно від того, чи провадили такі платники господарську діяльність у звітному періоді.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивач є виробником підакцизного товару, має діючу ліцензію на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, то він зобов`язаний за кожний встановлений ПК України звітний період подавати податкові декларації незалежно від того, чи провадив господарську діяльність у звітному періоді та чи є він платником акцизного податку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що податкове повідомлення-рішення №00002912/0904 від 28.12.2020 прийняте згідно норм чинного законодавства, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 500/89/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Гуляк
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 16.12.2021 року