Справа № 473/4651/21
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/4651/21
РІШЕННЯ

іменем України

"17" грудня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., представника позивача Долганюк Ю.Ю., відповідача ОСОБА_1 , його представника Волковського Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року УДМС в Миколаївській області звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 14 грудня 2021 року у м. Миколаєві співробітниками управління міграційної поліції ГУНП в Миколаївській області спільно з працівниками Управління ДМС України в Миколаївській області був виявлений громадянин Демократичної Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 , який перебуває на території України без жодних документів.

В цей же день, відповідно до ст. 263 КУпАП, відповідача було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення з поміщенням до ДУ «Миколаївський ПТПІ», та постановою від 26 березня 2019 року визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн., а також прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни громадянської належності з встановленням відповідачу зобов`язання покинути територію України в строк до 29 грудня 2021 року.

В результаті проведеної перевірки встановлено, що громадянин Демократичної Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 знаходиться на території України без будь-яких документів, які б підтверджували його особу та законність перебування на території України. Прибув в Україну у 2005 році у зв`язку з навчанням, проте в подальшому був відрахований з навчального закладу. У 2012 році втратив власний паспорт, який не поновив та жодним чином не легалізував свого становища на території України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 було примусово видворено за межі України. Цим же рішенням відповідача затримано строком на шість місяців з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2019 року строк затримання відповідача з метою ідентифікації продовжено до 18 серпня 2019 року включно.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2019 року (залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року) в задоволенні вимог ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації відмовлено.

В той же час, з моменту звільнення відповідача рішення суду про примусове видворення останнім добровільно не виконано.

Тому, з метою проведення процедури ідентифікації відповідача та забезпечення примусового видворення, виходячи з дій ОСОБА_1 , які свідчать, що останній й в подальшому буде ухилятися від виконання рішення про видворення, позивач просив затримати відповідача з поміщенням його до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України» на шість місяців.

В судовому засіданні представник позивача Долганюк Ю.Ю. позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині затримання з метою ідентифікації. При цьому пояснив, що він дійсно є громадянином Демократичної Соціалістичної Республіки ОСОБА_3 , проживає на території України без наявності паспорта (який втратив) та інших документів, що дають йому право на перебування в Україні. На території України житла, постійного джерела доходу, сім`ї, родичів не має, до компетентних органів України з приводу отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не звертався. Разом з тим просив врахувати, що не бажає повертатися до країни громадянської належності у зв`язку із загрозою його життю та здоров`ю, та має намір в подальшому звернутися до компетентних органів України з приводу отримання статусу біженця.

Представник відповідача Волковський Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині затримання відповідача з метою ідентифікації. Просив врахувати, що ОСОБА_1 не має можливості виконати рішення про примусове видворення до країни громадянської належності у зв`язку із загрозою його життю та здоров`ю, має намір в подальшому звернутися до компетентних органів України з приводу отримання статусу біженця та оскаржити рішення, яким його зобов`язано покинути територію України.

Заслухавши пояснення представника позивача Долганюк Ю.Ю., відповідача ОСОБА_1 , його представника Волковського Т.О., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 14 грудня 2021 року у м. Миколаєві співробітниками управління міграційної поліції ГУНП в Миколаївській області спільно з працівниками Управління ДМС України в Миколаївській області був виявлений громадянин Демократичної Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 , який перебуває на території України без жодних документів.

В цей же день, відповідно до ст. 263 КУпАП, відповідача було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення з поміщенням до ДУ «Миколаївський ПТПІ», та постановою від 26 березня 2019 року визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн., а також прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни громадянської належності з встановленням відповідачу зобов`язання покинути територію України в строк до 29 грудня 2021 року.

В результаті проведеної перевірки встановлено, що громадянин Демократичної Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 знаходиться на території України без будь-яких документів, які б підтверджували його особу та законність перебування на території України. Прибув в Україну у 2005 році у зв`язку з навчанням, проте в подальшому був відрахований з навчального закладу. У 2012 році втратив власний паспорт, який не поновив та жодним чином не легалізував свого становища на території України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 було примусово видворено за межі України. Цим же рішенням відповідача затримано строком на шість місяців з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2019 року строк затримання відповідача з метою ідентифікації продовжено до 18 серпня 2019 року включно.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2019 року (залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року) в задоволенні вимог ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації відмовлено.

З моменту звільнення відповідача з ПТПІ рішення суду про примусове видворення останнім добровільно не виконано.

Крім цього, з пояснень відповідача вбачається, що на час розгляду справи він проживає на території України без наявності паспорта (який втратив) та інших документів, що дають йому право на перебування в Україні. На території України житла, постійного джерела доходу, сім`ї, родичів не має, до компетентних органів України з приводу отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не звертався.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 12 ст. 289 КАС України).

Враховуючи обставини справи, зокрема наявність окремого судового рішення від 20 серпня 2018 року про видворення відповідача, яке на час розгляду справи залишається невиконаним, ухилення ОСОБА_1 від виконання цього рішення протягом тривалого часу, враховуючи строк попереднього затримання відповідача з метою ідентифікації (дванадцять місяців), суд вбачає підстави для затримання ОСОБА_1 з метою забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для видворення, але не більше ніж на шість місяців.

При цьому, доводи сторони відповідача про небажання ОСОБА_1 повертатися до країни громадянської належності у зв`язку із загрозою його життю та здоров`ю, та наміром звернутися до компетентних органів України з приводу отримання статусу біженця, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідач не оскаржував рішень про його примусове повернення та видворення за межі України у встановленому законом порядку та на час розгляду справи відсутнє його звернення до компетентних органів України з приводу отримання статусу біженця.

Що стосується вимог позову про затримання ОСОБА_1 з метою ідентифікації, то суд виходить з наступного:

- на підставі рішень Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2018 року та Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2019 року відповідач вже затримувався з метою ідентифікації на загальний строк у дванадцять місяців. В подальшому рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2019 року, яким в задоволенні вимог ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації відмовлено, встановлено те, що органами міграційної служби протягом зазначеного строку (строку затримання) не було вжито достатніх заходів стосовно ідентифікації відповідача, тобто не доведено наявність законних підстав для перебування останнього під вартою для цієї мети;

В той же час, у постанові від 10 вересня 2019 року (у вказаній справі) Шостий апеляційний адміністративний суд підтвердив висновок суду першої інстанції, однак додатково зазначив, що особа відповідача підтверджена довідкою Національного медичного університету імені О.О. Богомольця №120/12-2888 від 14 листопада 2018 року та долученими до відповіді копіями документів, що вказує на те, що позивачем наразі встановлено особу відповідача, що унеможливлює подальше його затримання з цією метою.

А відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За такого, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні задовольнити повністю.

Затримати громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на строк, необхідний для проведення процедури видворення, однак не більше, ніж на шість місяців, починаючи відрахування вказаного строку з дати фактичного затримання, тобто з 14 грудня 2021 року.

В задоволенні позовних вимог Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв