Справа № 520/21494/21
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 р. № 520/21494/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства (вул. Чумацька, буд. 11,м. Ізюм,Харківська область,64303) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, в якому просить суд:

1. Визнати протиправною відмову Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 27 серпня 2021 року №3 викладену у листі Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 01.09.2021 року № 907 в частині не надання на запит:

- копій документів на підтвердження обсягів коштів, які отримано Ізюмським КВ ВКП протягом 2015-2021 року за надання платних послуг (інформацію та копії документів надати за кожен рік окремо);

- копій документів на підставі яких було витрачено кошти, які отримано Ізюмським КВ ВКП протягом 2015-2021 року за надання платних послуг.

2. Зобов`язати Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство надати інформацію на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 27 серпня 2021 року №3 (реєстраційний вхідний номер № 834 від 27.08.2021 Центру надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради), а саме:

- копії документів на підтвердження обсягів коштів, які отримано Ізюмським КВ ВКП протягом 2015-2021 року за надання платних послуг (інформацію та копії документів надати за кожен рік окремо).

- копії документів на підставі яких було витрачено кошти, які отримано Ізюмським КВ ВКП протягом 2015-2021 року за надання платних послуг.

3. Всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягнути з Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства (ідентифікаційний код юридичної особи: 24673063; Місцезнаходження юридичної особи: Україна, 64303, Харківська обл., місто Ізюм, вул. Чумацька, будинок 11).

В обґрунтування позову зазначено, що відмова Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 27 серпня 2021 року №3 викладена у листі Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 01.09.2021 року № 907 є протиправною та такою, що порушує права позивача.

Ухвалою суду від 29.10.2021 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та отримана відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.

Від відповідача, Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 27.08.2021 року позивач - ОСОБА_1 , звернувся із запитом на отримання публічної інформації №3 до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, згідно якого просив надати: 1. Копії рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради на підставі яких Ізюмське KB ВКП надає платні послуги протягом 2015-2021 років; 2. Копії рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради в яких визначено перелік платних послуг які надає Ізюмське KB ВКП протягом 2015-2021 років; 3. Копії документів на підтвердження обсягів коштів, які отримано Ізюмським KB ВКП протягом 2015-2021 року за надання платних послуг (інформацію та копії документів надати за кожен рік окремо); 4. Копії документів на підставі яких було витрачено кошти, які отримано Ізюмським KB ВКП протягом 2015-2021 року за надання платних послуг."

01.09.2021 року листом № 907 Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство повідомило, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство визнається розпорядником інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, як суб`єкт господарювання, який займає домінуюче положення на ринку, зокрема в сфері надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Окрім цього ІКВВКП є розпорядником інформації стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів (у випадку їх надання та використання).

Інформацією щодо умов постачання послуг та цін на них є діючі тарифи на послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення встановлені рішенням Виконавчого комітету Ізюмської ради від 22.12.2020 року №0994 копію якого було надано позивачу.

Також вказаним листом позивачу було повідомлено, що враховуючи норми Закону України "Про доступ до публічної інформації" у Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства відсутні підстави для надання запитуваної інформації.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Зазначена норма кореспондується із статтею 34 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно з статтею 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 цього Закону).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є, зокрема, запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень (пункт 1 частини першої статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Згідно з частинами першою, другою статті 19 даного Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

В силу частини четвертої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Згідно з частиною першою, четвертою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Аналіз вищевикладених норм дає підстави для висновку, що розпорядники інформації в межах встановленого Законом строку зобов`язані надавати та оприлюднювати публічну інформацію, зокрема, за запитами на інформацію, незалежно від того, чи стосується ця інформація запитувача інформації особисто.

Згідно з приписами ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В межах даної справи позивач оскаржує відмову Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства щодо не надання інформації на запит ОСОБА_1 від 27 серпня 2021 року №3, викладену у листі Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 01.09.2021 року № 907.

Однак, судом встановлено, що лист Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства не містить відмови у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 01.09.2021 року № 907, а є відповіддю на запит ОСОБА_1 від 27 серпня 2021 року №3, яка надана на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Зважаючи на ті обставини, що лист Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 01.09.2021 року № 907 не містить відмови у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 27 серпня 2021 року №3, відповідачем не було порушено права позивача на доступ до публічної інформації.

Таким чином, підстави для визнання протиправною відмови Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства на запит ОСОБА_1 від 27 серпня 2021 року №3 викладену у листі Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 01.09.2021 року № 907 - відсутні, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

При цьому, позовні вимоги зобов`язати Ізюмське комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства надати інформацію на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 27 серпня 2021 року №3 (реєстраційний вхідний номер № 834 від 27.08.2021 Центру надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради), а саме:- копії документів на підтвердження обсягів коштів, які отримано Ізюмським КВ ВКП протягом 2015-2021 року за надання платних послуг (інформацію та копії документів надати за кожен рік окремо); - копії документів на підставі яких було витрачено кошти, які отримано Ізюмським КВ ВКП протягом 2015-2021 року за надання платних послуг, є похідними та також не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства (вул. Чумацька, буд. 11,м. Ізюм,Харківська область,64303) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.