Справа № 953/9218/21
Суддя: Єфіменко Н. В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/9218/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Єфіменко Н.В.

за участі секретаря Фоміної К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Рани Прадіпа до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

18 травня 2021р. до Київського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов Рани П. до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі: УПП в Харківській області ДПП), в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН №4139203 від 29.04.2021. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на винесення 29.04.2021 інспектором УПП в Харківській області ДПП Агабєковим А.Д. відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 126 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 грн.; відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення; те, що він є громадянином Республіки Індія та пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом, видане уповноваженим органом Республіки Індії; невідповідність змісту оскаржуваної постанови фактичним обставинам справи.

Позивач до судового засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, справу розглянути за своєї відсутності.

Представник відповідача, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до судових засідань не з`явився, причину неявки не сповістив, відзив на позов не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного:

Судом встановлено, що 29.04.2021 інспектором УПП в Харківській області ДПП Агабєковим А.Д. відносно позивача Рани Прадіпа винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАН №4139203 за ч.2 ст. 126 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 грн. У вказаній постанові зазначено, що 29.04.2021 о 22.34 за адресою: м.Харків, пр. Тракторобудівників, 93б Рана Прадіп керував автомобілем «Хюндай» р.н. НОМЕР_1 , проїхав на заборонений жовтий сигнал світлофору. В ході розгляду справи не пред`явив посвідчення водія відповідного зразку (а.с. 4).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як передбачено ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Положення ч. 2 ст. 126 КУпАП, передбачають адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. «а» п. 2.1. Розділу 2 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п. «а» п. 29.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу, що прибуває до України з іншої країни, а також водій - громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968).

Пунктом 30 постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія або посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Таким чином, на законодавчому рівні встановлено, що особи, які тимчасово перебувають на території України мають право на керування транспортними засобами, маючи посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, учасником якої є України.

На підставі наданих позивачем доказів, судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що 29.04.2021 на вимогу інспектора патрульної поліції Агабєка Анвер Джаваншир, Рана Прадіп пред`явив посвідчення на право керування транспортним засобом № НОМЕР_2 , що видане уповноваженим органом Республіки Індії

З метою правильного вирішення правового спору, що виник між сторонами необхідним є встановлення відповідності посвідчення наданого Раною Прадіп, як громадянином Індії, що тимчасово перебуває на території України, вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, підписантом та учасником якої є Україна.

Згідно ч. 1, 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968), кожен водій автомобіля повинен мати водійське посвідчення. Договірні сторони будуть визнавати: 1) будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає вимогам Додатка 6 до цієї Конвенції.

Відповідно до ч. 4 Додатка 6 до Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968), в посвідченні в обов`язковому порядку зазначаються перераховані нижче відомості: 1) прізвище; 2) ім`я та по батькові - значено в розділі; 3) дата і місце народження - зазначено в розділі; 4) місце проживання; 5) орган, що видав посвідчення; 6) дата і місце видачі посвідчення; 7) дата закінчення дії посвідчення; 8) номер посвідчення; 9) підпис і/або штамп або печатку органу, що видав посвідчення; 10) підпис власника; 11) категорія або категорії, або підкатегорії транспортних засобів, на які поширюється це посвідчення, із зазначенням дати видачі посвідчення і дат закінчення дії для кожної з цих категорій. Крім того, до водійського посвідчення повинна додаватися фотографія власника.

Докази на підтвердження порушення позивачем ПДР України, відповідачем суду не надані, як і не спростовані посилання позивача на наявність у нього на момент зупинки

посвідчення водія громадянина Республіки Індії, відповідного вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух (Відень, 1968).

З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Зважаючи на те, що положеннями ч.3 ст.286 КАС України передбачений вичерпний перелік рішень місцевого загального судуяк адміністративного суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, який не підлягає розширеному тлумаченню, позов в частині визнання незаконною оскаржуваної постанови задоволенню не підлягає.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, у зв`язку із задоволенням позову частково, в порядку ч. ч. 1, 3 ст.139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Харківській області ДПП судові витрати за подання до суду позовної заяви (пропорційно до задоволених вимог) у сумі 227 грн.судового збору.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов Рани Прадіпа до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН №4139203 від 29.04.2021 відносно Рани Прадіпа за ч.2 ст. 126 КУпАП,- скасувати, провадження у справі - закрити.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ЄДРПОУ 4010864 на користь

Рани Прадіпа РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір у сумі 227 (двісті двадцять сім) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Рана Прадіп, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: м. Харків, а/с 9371.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції , адреса: м. Харків, вул. Шевченка, 315.

Повний текст рішення виготовлений 02 грудня 2021 року.

Суддя -