Справа № 520/2258/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 р.Справа № 520/2258/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПАРТС-ВМ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, по справі № 520/2258/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПАРТС-ВМ"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АВТОПАРТС-ВМ (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001679/2 від 01.09.2020 р. Слобожанської митниці Держмитслужби;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2020/00960 від 01.09.2020 р. Слобожанської митниці Держмитслужби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОПАРТС-ВМ (62416, Харківська обл., Харківський р-н, смт. Пісочин, пл. Ю. Кононенко, буд. 7, к. 38) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003) про визнання протиправними та скасування рішень.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовільнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що позивачем в повному обсязі були надані митному органу документи, які підтверджують митну вартість товарів, в тому числі з усіма відомостями, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів відповідно до законодавчо закріпленого переліку.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ АВТОПАРТС-ВМ (Покупець) та ТОВ МЕРИДИАН АНК (Продавець, Росія) укладено контракт № UA18RU-AVP від 06.02.2018 р.

Декларантом до митного оформлення було подано електронну митну декларацію № UА807170/2020/044173 від 31.08.2020 року, разом із якою подано рахунок-фактура (інвойс) №200844 від 27.08.2020, автотранспортну накладну від 27.08.2020, декларація про походження товару №200844 від 27.08.2020, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №31/08-2 від 31.08.2020, документ на підтвердження вартості перевезення товару №28/01 від 28.08.2020, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу № UA18RU-AVP від 06.02.2018, доповнення до зовнішньоекономічного договору №20/14 від 25.08.2020, заяву декларанта від 31.08.2020, копію митної декларації країни відправлення №10418010/270820/0237038 від 27.08.2020, копію митної декларації країни відправлення №10418010/270820/0237063 від 27.08.2020.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 54 та ч. 3 ст. 53 МК України посадовою особою митниці 31.08.2020 на адресу декларанта було направлене електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів.

Додаткових документів до митного органу надано не було.

За результатом розгляду наданих документів до митної декларації № UА807170/2020/044173 від 31.08.2020 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості № UA807000/2020/001679/2 від 01.09.2020 року.

Також, митним органом складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2020/00960.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган під час винесення рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001679/2 від 01.09.2020 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2020/00960 від 01.09.2020 року діяв, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому такі рішення скасуванню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що такі рішення прийнято незаконно, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст. 53 МК України).

На підтвердження митної вартості товару разом з електронною митною декларацією № UА807170/2020/044173 декларантом надано наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) №200844 від 27.08.2020, автотранспортну накладну від 27.08.2020, декларація про походження товару №200844 від 27.08.2020, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №31/08-2 від 31.08.2020, документ на підтвердження вартості перевезення товару №28/01 від 28.08.2020, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу № UA18RU-AVP від 06.02.2018, доповнення до зовнішньоекономічного договору №20/14 від 25.08.2020, заяву декларанта від 31.08.2020, копію митної декларації країни відправлення №10418010/270820/0237038 від 27.08.2020, копію митної декларації країни відправлення №10418010/270820/0237063 від 27.08.2020.

Відповідач, не погодившись з заявленою декларантом позивача митною вартістю товару ввезеного на митну територію України, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001679/2 від 01.09.2020 року за другорядним (резервним) методом.

Відповідно до ч.1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.6 ст. 54 МК митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю та прийняти рішення про коригування митної вартості товару виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару.

Проте, колегія суддів вважає рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001679/2 від 01.09.2020 незаконним, з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 1,2 ч. 5 ст. 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Частиною третьою статті 53 МК встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 10 червня 2020 року по справі №1.380.2019.004752, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Отже, витребування додаткових документів можливе у разі наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

Прийняттю оспорюваного рішення про коригування митної вартості спірного товару передувала процедура проведення консультацій між митним органом та декларантом. Шляхом направлення електронного повідомлення у позивача було витребувано додаткові документи, передбачені ч.3 ст.53 МК України, на підтвердження складових митної вартості товару.

В обґрунтування таких дій митний орган у відзиві на апеляційну скаргу посилається на наявність у нього сумніву у правильності визначення декларантом позивача митної вартості товару через те, що декларантом при поданні митної декларації було надано митному органу документи, які містили розбіжності в частині хто саме виступав перевізником по даній партії товару, оскільки в CMR № б/н перевізником товару є «Volotkavyah O.I», проте у рахунку фактурі зазначено, що транспортно-експедиційниі послуги надавались ТОВ «ДІА-Транс», ніяких договорів про надання транспортно-експедиційних послуг до митниці надано не було.

Враховуючи наведене, митний орган зазначає, що під час здійснення контролю митної вартості за митною декларацією № UA807170/2020/052366 від 08.10.2020 встановлено, що документи надані декларантом не містять всіх відомостей щодо витрат на транспортування.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів зокрема є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Відповідно до п.10.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363 Перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

На момент митного оформлення декларантом надано міжнародну автотранспортну накладну, рахунок на оплату №31/08-2 від 31.08.2020 про оплату транспортних послуг та довідку про транспортні витрати №28/01 від 28.08.2020.

Зі змісту міжнародної автотранспортної накладної встановлено, що перевізником зазначено Volotkevych O.I. PE.

Однак, довідку про транспортні витрати №28/01 від 28.08.2020 та рахунок на оплату №31/08-2 від 31.08.2020 про оплату транспортних послуг складено ТОВ ДІА-ТРАНС.

Таким чином, документи містять розбіжності в частині, хто саме виступав перевізником по даній партії товару, також, декларантом не надано разом з митним оформленням договору транспортного експедирування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у митного органу були обґрунтовані підстави для перевірки митної вартості товару та витребування додаткових документів.

Однак, колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.2 ч.4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Отже, у разі невизнання митним органом заявленої митної вартості товару декларант письмово повідомляється про причини, за яких заявлена митна вартість не може бути визнана.

Згідно до електронного повідомлення від 31.08.2020 на адресу декларанта митним органом було направлене електронне повідомлення в якому зазначено, що в зв' язку з: недостатністю документів для визначення складових митної вартості товарів спрацював АСАУР (Порядок здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затверджений наказом Mіністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, зареєстрований у Мінюсті 21.08.2015 за №1021/27466. У відповідності до вимог п. 5 ст.55 та п.4 ст.57 Митного кодексу України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявного у кожного з інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. На виконання вимог статті 54 МКУ та відповідно до вимог статті 53 МКУ в зв`язку з тим, що у поданих документах, зазначених у частині другій статті 53 МКУ, містяться розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такi додатковi документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Між тим, надіслане декларанту електронне повідомлення не містить обґрунтованих відомостей про причини, за яких заявлена декларантом позивача митна вартість не може бути визнана, в повідомленні не зазначено, які саме документи, визначені ч.2 ст. 53 МК України, подані декларантом під час митного оформлення товару в підтвердження митної вартості товару, містили розбіжності щодо митної вартості товару та яких документів не вистачало для визнання заявленої митної вартості товару.Колегія суддів зазначає, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом позивача, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Проте, колегія суддів зазначає, що електронне повідомлення відповідача не містить обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та переліку документів, яких не вистачало для визнання заявленої декларантом позивача митної вартості товару, зокрема, посилань на договір транспортного експедирування та інші документи, які містять певні недоліки.

Отже, відповідачем не доведено, що ним на виконання п.2 ч.4 ст. 54 МК України було вжито заходів щодо повідомлення позивача про причини через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналіз наведених норм дають підстави для висновку, що приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів митний орган повинен навести в рішенні конкретні причини через які митна вартість не може бути визначена з посиланням на певні документи та недоліки, які викликали у митниці сумніви у визначеній декларантом митної вартості.

Проте, рішення про коригування митної вартості товарів UA807000/2020/001679/2 від 01.09.2020 не містить посилань на відсутність певних документів в підтвердження митної вартості або наявність певних недоліків в документах, що було підставою для висновків про неможливість визнання митним органом митної вартості заявленою позивачем.

Рішення про коригування митної вартості товарів не містить посилань на відсутність договору транспортного перевезення, на невідповідність наданих документів в підтвердження понесених позивачем транспортних витрат.

Враховуючи, що недоліки в документах на які посилається відповідач в обґрунтування неможливості визнання митної вартості заявленої позивачем, відсутність договору транспортного перевезення не були покладені в основу оскаржуваного рішення, то відповідач в силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України не може на них посилатися в обґрунтування правомірності оспорюваного рішення про коригування митної вартості товару.

Крім того, в рішенні не зазначено конкретних причин через які митна вартість не може бути визначена, а тому колегія суддів вважає, що зміст рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає приписам ч.2 ст.55 КАС України.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що контролюючий орган під час винесення рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2020/001679/2 від 01.09.2020 року діяв, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Відповідно до ч.12 ст. 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації відповідачем заповнена у зв`язку з прийняттям оспорюваного рішення про коригування митної вартості товарів, яке є незаконним, а тому Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2020/00960 від 01.09.2020 року підлягає скасуванню.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно до матеріалів справи після отримання картки відмови ТОВ «АВТОПАРТС-ВМ» була подана митна декларація №UA807170/2020/044401 згідно з пунктом 7 ст. 55 МК України, оплату за придбаний товар було здійснено 29.10.2020 на суму 3778 318,60 рублів РФ платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №96, чим підтверджується сплата за вказаною поставкою.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОПАРТС-ВМ, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 по справі №520/2258/21 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПАРТС-ВМ" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 по справі №520/2258/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОПАРТС-ВМ до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001679/2 від 01.09.2020 року Слобожанської митниці Держмитслужби.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2020/00960 від 01.09.2020 року Слобожанської митниці Держмитслужби.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 17.12.2021 року