Справа № 440/6166/21
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6166/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Захаренка О.О.,

представника позивача Голяніщева Д.Ю.,

представника відповідача Солопа І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7433-51/474 від 09.04.2021 про сплату недоїмки по ЄСВ у сумі 37788,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працює на посаді директора ТОВ "Рітейлс Груп" з 07.09.2017 по теперішній час і роботодавцем сплачуються за нього ЄСВ у сумі, не менше мінімального розміру, при цьому доходів від підприємницької діяльності позивач за цей період не отримував. За таких обставин позивач вважає, що нарахування ГУ ДПС у Полтавській області єдиного внеску спричиняє подвійну сплату та суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Крім того, в уточненій позовній заяві щодо зміни підстав позову /а.с. 119 - 129/ позивачем звернуто увагу на те, що відповідачем направлено для примусового виконання вимогу № ф-7433-51/6812 від 11.11.2019 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь держави боргу ЄСВ в сумі 26539,26 грн, водночас спірна вимога №Ф-7433-51/474 від 09.04.2021 про сплату недоїмки по ЄСВ у сумі 37788,74 грн включає в себе всю нараховану суму боргу по єдиному соціальному внеску, що свідчить про подвійне нарахування (стягнення) заборгованості із позивача по єдиному соціальному внеску та суперечить п. 7 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449.

2. Заперечення відповідача

У наданому до суду відзиві на позовну заяву /а.с. 44 -46/ представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на правомірність та обґрунтованість спірної вимоги. Зазначив, що ОСОБА_1 до 30.04.2021 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 01.01.2017 по 30.04.2021 як платник податків перебував на загальній системі оподаткування, відтак в силу вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Згідно даних інтегрованої картки платника податків за позивачем обліковується заборгованість з єдиного внеску в сумі 37788,74 грн., яка виникла внаслідок несплати щоквартальних нарахувань за період 2017 - 2020 рр., у зв`язку з чим винесено відповідну вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7433-51/474 від 09.04.2021.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с. 30 - 31/.

25.06.2021 судом одержано заперечення представника Головного управління ДПС у Полтавській області проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у яких відповідач просив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, та, водночас, просив допустити заміну відповідача Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код 43142831) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ВП 44057192) /а.с. 34/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про заміну відповідача задоволено. Допущено заміну відповідача Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код 43142831) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ВП 44057192). Заперечення представника Головного управління ДПС у Полтавській області проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

Ухвалою від 16.08.2021 /а.с. 55/ суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

18.10.2021 представником позивача подано уточнену позовну заяву (зміна підстав позову) /а.с. 119 - 129/, яку протокольною ухвалою суду від 21.10.2021 прийнято до розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 25.11.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 07.12.2021 на 11:00 год.

У судовому засіданні 07.12.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, представник відповідача проти позову заперечував.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

З 02.11.2005 ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 0003498, 30.04.2021 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за його рішенням, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 005001470, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 157 - 159/.

Водночас позивач є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейлс Груп" (ідентифікаційний код 38259981), зареєстрованого 06.07.2012, номер запису 0042767, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 160 - 165/.

Наказом ТОВ "Рітейлс Груп" від 07.09.2017 № 1-09/17-к ОСОБА_1 з 07.09.2017 призначено на посаду директора ТОВ "Рітейлс Груп" /а.с. 17/.

Із трудової книжки ОСОБА_1 слідує, що 07.09.2017 останній прийнятий директором ТОВ "Рітейлс Груп" за сумісництвом, а з 25.08.2011 працює директором ТОВ "Група Фінансова Свобода" /а.с. 66/.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7 щодо ОСОБА_1 за 2017 рік - 10 місяців 2018 року страхові внески не сплачувалися, за листопад - грудень 2018 року, січень 2019 року страхові внески сплачено за ОСОБА_1 ТОВ "Рітейлс Груп" (ідентифікаційний код 38259981) із фактичного заробітку 3723 грн (листопад - грудень 2018 року), 4173 грн (січень 2019 року), надалі ТОВ "Рітейлс Груп" страхові внески за позивача сплачено за лютий 2019 року - червень 2019 року із фактичного заробітку 1050 грн, за липень 2019 року - грудень 2019 року - із фактичного заробітку 1100 грн, за січень - лютий 2020 року - із фактичного заробітку 1200 грн, за березень 2020 року - із фактичного заробітку 400 грн, протягом періоду з квітня 2020 року по грудень 2020 року страхові внески за позивача не сплачувалися /а.с. 18 - 19/.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7433-51/474 від 09.04.2021, якою позивачу визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску станом на 31.03.2021 в сумі 37788,74 грн /а.с. 15/.

Зазначена вимога не містить посилань на підстави виникнення недоїмки та її розрахунку. Водночас із відзиву на позов, розрахунку боргу по єдиному внеску /а.с. 51/ слідує, що вказана недоїмка складається із заборгованості, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань в сумі 37788,74 грн: по строку сплати 09.02.2018, в сумі 8448,00 грн, за 2017 рік, сплата відсутня; по строку сплати 19.04.2018, в сумі 2457,18 грн, за 1-квартал 2018 року, сплата відсутня; по строку сплати 19.07.2018, в сумі 2457,18 грн, за 2-квартал 2018 року, сплата відсутня; по строку сплати 19.10.2018 в сумі 2457,18 грн, за 3-квартал 2018 року, сплата відсутня; по строку сплати 21.01.2019, в сумі 2457,18 грн, за 4-квартал 2018 року, сплата відсутня; по строку сплати 19.04.2019 в сумі 2754,18 грн, за 1-квартал 2019 року, сплата відсутня; по строку сплати 19.07.2019 в сумі 2754,18 грн, за 2-квартал 2019 року, сплата відсутня; по строку сплати 21.10.2019 в сумі 2754,18 грн, за 3-квартал 2019 року, сплата відсутня; по строку сплати 20.01.2020 в сумі 2754,18 грн, за 4-квартал 2019 року, сплата відсутня; по строку сплати 21.04.2020, в сумі 2078,12 грн, за січень-лютий 2020 року, сплата відсутня; по строку сплати 20.07.2020 в сумі 1039,06 грн, за червень 2020 року, сплата відсутня; по строку сплати 19.10.2020, в сумі 3178,12 грн, за III квартал 2020 року, сплаті відсутня; по строку сплати 19.01.2021, в сумі 2200,00 грн, за IV квартал 2020 року, сплата відсутня.

Таким чином заборгованість позивача зі сплати ЄСВ у розмірі 37788,74 грн виникла за рахунок несплати єдиного внеску за 2017-2020 роки, що також підтверджується відомостями інтегрованої картки платника податків /а.с. 47-50/.

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7433-51/474 від 09.04.2021 позивачем отримано 21.04.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 52, зворотній бік/.

Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-7433-51/474 від 09.04.2021, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі-Закон №2464-VI).

За змістом пунктів 2, 3, 5, 6, 10 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав за страхованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За змістом абзацу 3 частини 8 та частини 12 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Водночас пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Порядок застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера Ю (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або Ф (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера У (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності фізичних осіб-підприємців, які фактично не здійснюють та не ведуть підприємницьку діяльність та доходів від неї не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Фізична особа-підприємець, який підприємницьку діяльність не веде та доходи від неї не отримує, зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 04.12.2019 (справа №440/2149/19), від 23.01.2020 (справа №480/4656/18), від 02.04.2020 (справа № 620/2449/19) .

За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що у період, за який позивачеві нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску відповідно до спірної вимоги, позивач був найманим працівником ТОВ "Група Фінансова Свобода" (з 25.08.2011) та за сумісництвом з 07.09.2017 - ТОВ "Рітейлс Груп" , про що свідчать записи у трудовій книжці /а.с. 66/.

Водночас відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7 щодо ОСОБА_1 за 2017 рік - 10 місяців 2018 року страхові внески взагалі не сплачувалися, за листопад - грудень 2018 року, січень 2019 року страхові внески сплачено за ОСОБА_1 ТОВ "Рітейлс Груп" (ідентифікаційний код 38259981) із фактичного заробітку 3723 грн (листопад - грудень 2018 року), 4173 грн (січень 2019 року), за лютий 2019 року - червень 2019 року - із фактичного заробітку 1050 грн, за липень 2019 року - грудень 2019 року - із фактичного заробітку 1100 грн, за січень - лютий 2020 року - із фактичного заробітку 1200 грн, за березень 2020 року - із фактичного заробітку 400 грн, протягом періоду з квітня 2020 року по грудень 2020 року страхові внески за позивача не сплачувалися /а.с. 18 - 19/.

Згідно з положеннями Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801- VIII, Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" № 2246-VIII від 07.12.2017, Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" № 2629-VIII від 23.11.2018, Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 294-IХ від 14.11.2019 мінімальну заробітну плату було встановлено у таких розмірах: з 01.01.2017 - 3200 грн; з 01.01.2018 - 3723 грн, з 01.01.2019 - 4173 грн, з 01.01.2020 - 4723 грн, з 01.09.2020 - 5000 грн.

Суд бере до уваги те, що за приписами Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином лише за період листопад - грудень 2018 року, січень 2019 року ТОВ "Рітейлс Груп" як роботодавцем ОСОБА_1 сплачено за нього єдиний внесок у розмірі не менше мінімального, виходячи з фактичного заробітку, який за сумою відповідав мінімальній заробітній платі. (листопад - грудень 2018 року - 3723 грн, січень 2019 року - 4173 грн), у зв`язку з чим була досягнута мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виключався обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем. Згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків ДПС України про суми виплачених податків від 10.11.2021 № 1453 /а.с. 148/ ОСОБА_1 у вказаний період доходів від підприємницької діяльності не отримував.

В інші періоди - 2017 рік, 10 місяців 2018 року, березень 2020 року - грудень 2020 року страхові внески взагалі не сплачувалися, а за лютий 2019 року - лютий 2020 року страхові внески сплачувалися у сумі, меншій мінімального страхового внеску, враховуючи те, що фактичний заробіток був менше мінімальної заробітної плати, тому позивач не звільнявся від встановленого Законом №2464-VI обов`язку сплати єдиного внеску у сумі, не менше мінімального страхового внеску.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7433-51/474 від 09.04.2021, якою позивачу визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску станом на 31.03.2021 в сумі 37788,74 грн, є необґрунтованою та безпідставною в частині недоїмки за період листопад - грудень 2018 року, січень 2019 року на суму 2556 грн 18 коп. (819,06 грн + 819,06 грн + 918,06 грн), а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню у цій частині, а позовні вимоги - задоволенню.

В іншій частині вимога № Ф-7433-51/474 від 09.04.2021 ґрунтується на вимогах законодавства та прийнята з урахуванням обставин, що мали значення для її прийняття, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що відповідачем здійснено подвійне нарахування (стягнення) заборгованості із позивача по єдиному соціальному внеску, оскільки направлено для примусового виконання вимогу № ф-7433-51/6812 від 11.11.2019 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь держави боргу ЄСВ в сумі 26539,26 грн, суму якого включено також до спірної вимоги №Ф-7433-51/474 від 09.04.2021 про сплату недоїмки по ЄСВ у сумі 37788,74 грн.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДПС у Полтавській області винесено № ф-7433-51/6812-у від 11.11.2019 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ на суму 26539,26 грн /а.с. 132/. Згідно з письмовими поясненнями відповідача /а.с. 144/ зазначена сума заборгованості виникла за рахунок щоквартальних нарахувань за період з 01.01.2017 по 30.09.2019.

Постановою державного виконавця Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 06.09.2021 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги № ф-7433-51/6812-у від 11.11.2019 /а.с. 130/.

Суд бере до уваги, що відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

За змістом п. 3 розділу VI Інструкції № 449 у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Таким чином, у разі зростання суми недоїмки зі сплати єдиного внеску податковий орган має обов`язок надіслати платнику вимогу про сплату боргу із зазначенням суми заборгованості.

При цьому згідно з додатком № 7 до Інструкції № 449 у вимозі про сплату боргу (недоїмки) зазначається заборгованість зі сплати єдиного внеску "станом на _______".

Беручи до уваги те, що станом 31.03.2021 недоїмка позивача збільшилась у порівнянні з тією, яка була визначена вимогою № ф-7433-51/6812-у від 11.11.2019, і становила 37788,74 грн, податковий орган мав законодавчі підстави для прийняття спірної вимоги №Ф-7433-51/474 від 09.04.2021, тобто вимоги із тим же порядковим номером та зазначенням суми заборгованості станом на 31.03.2021.

Відповідно до пункту 7 розділу VI Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Отже, податковий орган має обов`язок подати узгоджену вимогу на примусове виконання тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Аналогічний підхід передбачений пунктом 5 розділу VI Інструкції № 449, за яким якщо платник частково сплатив суми недоїмки та/або фінансових санкцій, та/або пені, зазначені у вимозі, до завершення строку остаточного узгодження, до органів державної виконавчої служби/органів Казначейства вимоги, які набрали чинності, пред`являються з урахуванням погашених сум боргу на дату пред`явлення.

Беручи до уваги те, що предметом спору у цій справі є вимога про сплату боргу № Ф-7433-51/474 від 09.04.2021, яка не узгоджена, і відносно якої відсутні відомості про подання на виконання до органу державної виконавчої служби на всю суму зазначеної у ній заборгованості, доводи позивача про те, що відповідачем здійснено подвійне нарахування (стягнення) заборгованості із позивача по єдиному соціальному внеску є безпідставними.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому Суд зважає на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи позицій сторін отримали достатню оцінку.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн /а.с. 26/.

Беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 61 грн 42 коп.

Також матеріали справи містять документи щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн, а саме: копії договору про надання правової допомоги від 26.04.2021 /а.с. 20 - 22/, звіту про роботу адвоката над завданням клієнта станом на 05.05.2021 /а.с. 23/, ордеру серії ПТ№ 183009 /а.с. 24/.

У відзиві відповідач заперечував проти стягнення з нього таких витрат, посилаючись на те, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" N 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі "East/West Allianse Limited" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Суд бере до уваги, що за змістом п. 5.1., 5.2. договору про надання правової допомоги від 26.04.2021, укладеного між Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" (надалі - Адвокатське бюро) та ОСОБА_1 (надалі - Клієнт), Клієнт сплачує на поточний рахунок Адвокатського бюро гонорар відповідно до кількості витраченого Адвокатом часу на ведення справи, виходячи із ставки у розмірі 1000 грн за годину роботи адвоката, однак загальний розмір гонорару не буде перевищувати 3000 грн за проведення консультацій, підготування процесуальних документів (у тому числі вивчення документів, аналіз нормативно-правових актів, аналіз судової практики, визначення правових позицій, складання позовної заяви, оформлення додатків до позовної заяви) та представництво інтересів Клієнта у суді. Клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар на підставі цього договору та звіту про роботу адвоката над завданням клієнта на протязі трьох робочих днів з моменту надання Адвокатським бюро Клієнту звіту про роботу адвоката над завданням Клієнта.

Згідно зі Звітом про роботу адвоката над завданням клієнта станом на 05.05.2021, підписаним директором ПП "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка", адвокатами виконано наступні види робіт: проведення консультації щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 09.04.2021 (0,5 год) - 500 грн; підготовка позовної заяви (2,5 год.) - 2500 грн /а.с. 23/.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати, підтверджені поданими сторонами доказами, підлягають розподілу незалежно від фактичної їх сплати.

Суд, зважаючи на умови договору про надання правової допомоги, зміст звіту, враховуючи складання і підписання адвокатом позовної заяви та уточненої позовної заяви від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн є фактичними, обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи. Доводи відповідача про те, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом суд відхиляє.

Водночас, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати позивача на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 202 грн 93 коп.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ ВП 44057192) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 квітня 2021 року № Ф-7433-51/474 в частині недоїмки в сумі 2556 грн 18 коп. (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят шість гривень вісімнадцять копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 61 грн 42 коп. (шістдесят одна гривня сорок дві копійки) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 202 грн 93 коп. (двісті дві гривні дев`яносто три копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17 грудня 2021 року.

Головуючий суддя М.В. Довгопол