Справа № 640/24802/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - ГУ ДПС у місті Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.04.2017 №, прийняте ГУ ДПС у місті Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.04.2017 №, прийняте ГУ ДПС у місті Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.09.2020 №, прийняте ГУ ДПС у місті Києві;

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було порушено порядок проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, з огляду на що прийняті за її результатами податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2021 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач, зокрема зазначає, що ним повністю дотримано процедуру проведення позапланової невиїзної документальної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати позивачем належних сум податків до бюджету.

За результатами вказаної перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині несплати податку з доходів фізичних осіб.

Ураховуючи зазначене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно і скасовані судом першої інстанції помилково.

Крім того, ГУ ДПС у м. Києві заявлене клопотання, в якому заявник просив здійснити заміну сторони у справі на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893.

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком., зокрема ГУ ДПС у Київській області.

Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. N 227 (зі змінами), Державна податкова служба України видала наказ від 30.09.2020 р. № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529), яким наказала утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, а Департаменту правової роботи - подати державному реєстратору документи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідної інформації про утворення територіальних органів Державної податкової служби як її відокремлених підрозділів.

Відповідно до Наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 року № 755 розпочато з 01.01.2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Отже, з 01.01.2021 року відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від ліквідованого Головного управління ДПС у м. Києві як юридичної особи публічного права до Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Ураховуючи викладене, наявні правові підстави для заміни відповідача в порядку процесуального правонаступництва, а саме: з ГУ ДПС у м. Києві () на ГУ ДПС у м. Києві ().

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягав на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі наказу «Щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» від 05.12.2016 №985 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 , за наслідком якої складено акт від 23.12.2016 №358/26-54-13-06-17/ НОМЕР_1 (далі - акт).

У висновках акту перевірки зафіксовано наступні порушення:

- підпункту 164.2.17 пункту 164 та пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, внаслідок донараховано податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся на загальну суму 65042,88 грн.;

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік;

- пункту 16.1 підрозділу 10 розділу XX за даними перевірки військового збору у сумі 1897,45 грн., в тому числі по періодах: 2015 - 4923,89 грн.

На підставі наведених висновків контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.01.2017 №, №.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 06.04.2017 №2508/3/2615-10-0216 скасовано податкові повідомлення-рішення від 11.01.2017 №, №, а скаргу ОСОБА_1 від 08.07.2017 б/н (вх. №З/180/ФОП від 13.02.2017) частково задоволено.

В подальшому, ГУ ДФС у м. Києві прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2017 №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за податковими зобов`язаннями у розмірі 64921,098 грн. та за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) у розмірі 16400,27 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2017 №6, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір за податковими зобов`язаннями у розмірі 4914,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1228,69 грн.

Надалі, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за наслідком якої складено акт від 31.07.2020 №791/26-15-33-11-25 (далі - акт від 31.07.2020), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, відповідальність за що передбачена положеннями статті 126 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.09.2020 №044039331, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 2537,15 грн.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок проведення невиїзної перевірки в частині дотримання вимог щодо належного повідомлення позивача про її факт та дату проведення, що позбавило позивача можливості подати пояснення чи заперечення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Згідно із положеннями пунктів 78.4-78.8 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Пунктами 79.1, 79.2 статті 79 ПК України установлено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно з підпунктом 17.1.6. пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що чинні положення податкового законодавства пов`язують наявність права контролюючого органу на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки із наявністю у податкового органу інформації про надсилання чи вручення платнику податків копії наказу про проведення такої перевірки.

Вказані норми спрямовані на забезпечення дотримання під час здійснення перевірки права платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок та інших прав, передбачених підпунктом 17.1.6. пункту 17.1 статті 17 ПК України.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, перевірка позивача проведена на підставі наказу від 05.12.2016 №985 та повідомлення №10450/З/26-54-13-06-26 від 05.12.2016 у період з 12.12.2016 по 16.12.2016.

Разом з тим, під час розгляду цієї справи по суті, встановлено, що повідомлення про проведення перевірки та наказ на підставі, якої її призначено отримано позивачем 17.12.2016, тобто вже після її фактичного здійснення у період з 12.12.2016 по 16.12.2016, що прямо суперечить наведеним нормам ПК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що недотримання контролюючим органом порядку проведення невиїзної перевірки, в частині своєчасного повідомлення позивача про її проведення, свідчить про її незаконність, та як наслідок протиправність прийнятих за результати такої перевірки актів індивідуальної дії.

Пунктом 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цьому зв`язку, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції доречно врахував під час ухвалення рішення правову позицію викладену в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №820/3426/16, від 22.09.2020 у справі №520/8836/18.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, а тому обґрунтовано скасовані судом першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що висновки суду першої інстанції про несвоєчасне повідомлення позивача про проведення перевірки, а також про неотримання ним податкових повідомлень-рішень від 14.04.2017 №,№ є помилковими та не відповідають обставинам справи.

Водночас колегія суддів зазначає, що доказів, які б спростовували вказані висновки суду першої інстанції відповідачем не надано.

Належних доказів, які б підтверджували надсилання і своєчасне отримання позивачем вказаних розпорядчих актів матеріали справи не містять.

Решту доводів апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони стосуються питання правомірності збільшення відповідачем грошового зобов`язання позивача з податку на прибуток фізичних осіб, що не було покладено в основу мотивації оскаржуваного рішення, позаяк висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ґрунтувався на порушенні з боку контролюючого органу процедури проведення невиїзної перевірки.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

У той же час, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Замінити у порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Головного управління ДПС у м. Києві () на Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко