Справа № 440/3852/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Алєксєєва Н.Ю.

07 грудня 2021 р.Справа № 440/3852/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Носаченко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

16.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом, яким просить визнати протиправною бездіяльність відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо зарахування стажу його служби в податковій міліції до стажу служби в поліції відповідно до ст. 78 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та зарахувати стаж його служби в податковій міліції, сформований за період з 01.09.2009 року по 25.08.2016 року у загальній кількості 6 років 10 місяців 24 дня, до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відповідно до ст. 78 Закону № 580-VIII.

Позивач також просить провести розподіл судових витрат, стягнувши на його користь витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду 908 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 01.09.2009 року по 25.08.2016 року проходив службу в органах податкової міліції, з 07.12.2018 року проходить службу у Національній поліції України. Вважає, що вказаний період служби підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, проте, відповідач відмовив йому у зарахуванні служби в органах податкової міліції до стажу служби, що дає право на отримання надбавки за вислугу років до грошового забезпечення та додаткової оплачуваної відпустки. Позивач стверджує, що служба в органах податкової міліції проходила за правилами служби в органах внутрішніх справ України, а № 580-VIII передбачено зарахування до вислуги років періодів проходження служби в органах внутрішніх справ.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , відповідач зазначає, що служба в податковій міліції відсутня у переліку № 580-VIII, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що служба в органах податкової міліції відсутня у переліку ст. 78 Закону № 580-VIII, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне та неповне дослідження доказів і встановлення обставин у справі, на порушення судом першої інстанції норм права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення вимог адміністративного позову.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, аналогічні, по суті, доводам, викладеним в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 01.09.2009 року був зарахований курсантом факультету податкової міліції Національного університету державної податкової служби України, навчання у якому закінчив 29.09.2013 року.

З 30.09.2013 року до 25.08.2016 року позивач займав посади старшого уповноваженого (податкової міліції) у відділах/секторах Головного управління міндоходів у Полтавській області. З 07.12.2018 позивач ОСОБА_1 проходить службу на відповідних посадах в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України (а.с. 7-9).

Листом від 25.03.2021 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування до стажу служби в поліції період проходження ним служби в органах державної податкової служби України (а.с. 5).

Частиною другою ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (ст. 2 Закону № 580-VIII).

За приписами ч.ч. 1 і 2 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 12 липня 2018 року №2509-VIII); 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР (ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII).

За приписами пункту 348.1 ст. 348 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 12 серпня 2012 року; далі - ПК України) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; запобігання і протидія корупції у контролюючих органах та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків (п. 348.2 ст. 348 ПК України).

Згідно із п. 353.1 ст. 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 356.1 ст. 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

У частині четвертій ст. 78 Закону № 580-VIII зазначено, що порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Приписами підпунктів 3-6 пункту 7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк: прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 року № 900-VIII, який набрав чинності 29.12.2015 року, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII доповнено абзацами другим і третім такого змісту: «За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію»».

Відповідно до ст. 19 Закону України від 04.12.1090 року №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII - чинний до 20.11.2012 року) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів; запобігання, виявлення та припинення корупційних правопорушень в органах державної податкової служби; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

У статті 21 Закону № 509-XII, яка визначала повноваження податкової міліції, зазначено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає, виявляє, припиняє корупційні правопорушення працівників органів державної податкової служби; складає протокол про вчинення корупційного правопорушення відповідно до закону; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням (частина перша).

За приписами ч. 1 ст. 24 Закону № 509-XII особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно зі ст. 26 Закону № 509-XII держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Водночас приписами ст.ст. 353, 356 ПК України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ; на них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Те, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ також передбачалось приписами ч. 1 ст. 24 Закону № 509-XII.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року в справі № 826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

За наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про зобов`язання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати стаж його служби в податковій міліції у період часу з 30.09.2013 року по 25.08.2016 року до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відповідно до ст. 78 Закону № 580-VIII.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 31.03.2020 року в справі № 520/2067/19, як на підставу відмови у задоволені означених вимог позивача, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки предметом спору у цій справі є неврахування до стажу служби в поліції часу навчання особи у вищому навчальному закладі. Тому правовідносини у справі, яка розглядається (в частині означених вище вимог), та у справі № 520/2067/19, не є подібними.

Враховуючи положення ч. 5 ст. 242 КАС України, правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 31.03.2020 року в справі № 520/2067/19, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необґрунтованості вимог адміністративного позову ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати стаж його служби в податковій міліції у період часу з 01.09.2009 року по 30.09.2013 року до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відповідно до ст. 78 Закону № 580-VIII.

Колегія суддів також зазначає, що жодних даних, які б посвідчували факт зволікання відповідача з розглядом звернення позивача з приводу зарахування до його стажу служби в НП України стажу служби з 01.09.2009 року по 25.08.2016 року, тобто факту проявлення протиправної бездіяльності, матеріали справи не містять. Посилання на означений факт відсутнє і в позовній заяві ОСОБА_1 . При цьому, колегія суддів зауважує, що право позивача на обчислення його стажу служби в поліції, який, у свою чергу, надає йому право, фактично, на збільшення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, порушено не протиправною бездіяльністю відповідача в розгляді його звернення, а частково протиправною відмовою зарахувати до його стажу служби в поліції стаж попередньої служби в податковій міліції.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою - третьою ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Сукупність наведених норм дає підстави для висновку, що витрати, понесені на професійну правничу допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 року у справі № 726/549/19.

В обґрунтування заяви, що міститься в вимогах апеляційної скарги, про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3.000 грн., позивачем надані: договір № 08/07 про надання правничої допомоги від 08.07.2021 року (а.с. 45-46), звіт № 20/07 без дати про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом (а.с. 47), квитанцію про оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (а.с. 48), ордер адвоката (а.с. 49), з яких, зокрема, вбачається, що підготовки, написання, подання до суду апеляційної скарги по справі № 440/3852/21 розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу та часу витраченого адвокатом, складає 3.000 грн.

Зазначаючи про не співмірність заявленої до відшкодування суми, відповідач вказує, що в Звіті № 20/07 про виконані адвокатом роботи відсутня будь-яка інформація про те скільки часу адвокат витратив на аналіз документів, підготовку позову, які нормативні акти при цьому опрацьовував, що викликає сумніви у достовірності і не дає змоги об`єктивно встановити співвідношення між вартістю заявлених послуг та зусиллями, затраченими на їхню підготовку. Також, відповідач зазначає, що дана справа є типовою, про що свідчить значна кількість судових рішень.

Приходячи до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 750 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Як убачається з п.п. 4.2 п. 4 договору № 08/07 про надання правничої допомоги від 08.07.2021 року, укладеного між позивачем та його адвокатом, адвокат та клієнт погодили, що гонорар за надання правничої (правової) допомоги у суді апеляційної інстанції, пов`язаної із взятими адвокатом зобов`язаннями за предметом цього договору, становить 3.000 грн. Розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Колегія суддів зазначає, що заявлена відповідачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3.000 грн є неспівмірною, зокрема, зі складністю справи та виконаних робіт (з урахуванням наявності правового висновку Верховного Суду), ціною позову та значенням справи для сторони.

Колегія суддів зазначає, що заявлена відповідачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3.000 грн є неспівмірною, зокрема, зі складністю справи та виконаних робіт (з урахуванням наявності правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин), ціною позову та значенням справи для сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виставі відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, зміни ть судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням прийнятого рішення про часткове задоволення вимог адміністративного позову позивача ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 700 грн у відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору (а.с. 4, 50).

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 292, 293, 308, 310, 315, 317, 322, 325, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року скасувати в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про зобов`язання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати до його стажу служби в поліції, який відповідно до статті 78 Закону України «Про національну поліцію» дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, стаж служби в податковій міліції у період з 30 вересня 2013 року по 25 серпня 2016 року з прийняттям нового судового рішення про задоволення цієї вимоги.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати до стажу служби ОСОБА_1 в поліції, який відповідно до статті 78 Закону України «Про національну поліцію» дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, стаж служби ОСОБА_1 в податковій міліції у період з 30 вересня 2013 року по 25 серпня 2016 року.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 700 (сімсот) гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 750 (сімсот п`ятдесят) гривень у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 17 грудня 2021 року.