Справа № 320/652/21
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 грудня 2021 року

Київ

справа №320/652/21

адміністративне провадження №К/9901/43339/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Усенко Є.А., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО-ІНВЕСТ ЛТД» на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 320/652/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО-ІНВЕСТ ЛТД» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 до суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО-ІНВЕСТ ЛТД» (далі - скаржник, позивач), направлена поштою 26.11.2021.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

При цьому, таке додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною основного судового рішення, оскільки, фактично виправляє його недолік, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість відкриття касаційного провадження за скаргою на додаткове судове рішення вирішальним є питання можливості касаційного оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2021.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави вважати, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Зокрема, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 257 КАС України та пункту 4 частини четвертої статті 12 КАС України справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не можуть розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, їх розгляд здійснюється виключно за правилами загального позовного провадження.

Судом встановлено, що предметом спору у цій справі є податкове повідомлення-рішення від 30.12.2020 №340/0902, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 500000 грн, тобто предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, є підстави вважати, що касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності, однак, доводів з належним їх обґрунтуванням про наявність винятків, передбачених пунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі не наведено.

2. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що додатковим рішенням від 23.04.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021, Київський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі №320/652/21.

Підставою для такого рішення стали висновки суду про те, що пунктом 4 акта виконаних робіт визначено, що гонорар адвокатського бюро за надання правничої допомоги клієнту становить 25000,00 грн, який має бути сплачений у строк до 31.04.2021. Однак, ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження стороною позивача не надано жодного документа, яким би підтверджувалося виконання вищевказаних договірних умов та понесення відповідних витрат на правничу допомогу. Крім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що акт виконаних робіт містить лише загальну інформацію про види послуг, виконаних адвокатським об`єднанням на користь позивача, та про загальний час використаний адвокатським бюро на їх виконання, однак, у ньому відсутній детальний розрахунок вартості кожної складової послуг, із зазначенням часу, який був витрачений адвокатом на їх виконання та вартості такої складової. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24.12.2020 у справі №802/836/17-а та від 21.01.2021 у справі №640/1920/19, зазначили, що відсутність документального підтвердження витрат, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення пункту 1 частини третьої статті 134 та частини сьомої статті 139 КАС України та не врахували правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20, відповідно до якої КАС України редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування виплат на професійну правову допомог, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною /третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення частин четвертої, п`ятої статті 134 КАС України та не враховували правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, відповідно до яких розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, тобто не залежить від цих показників, а отже, є визначеним.

Крім того, на переконання скаржника, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення частини шостої статті 134 КАС України та не враховували правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 та від 03.03.2020 у справі № 922/3422/18, відповідно до яких чинне законодавство покладає обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проаналізувавши такі доводи, колегія суддів враховує, що Верховний Суд в ухвалі від 24.11.2021 про повернення вперше поданої касаційної скарги вже роз`яснював скаржникові, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу контролюючого органу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

У разі посилання на висновки Верховного Суду, які на думку скаржника не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій, необхідно посилатися на ті висновки, які були зроблені на підставі дослідження норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах за однакових умов.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду не містить обґрунтування, в чому ж саме на переконання скаржника полягає подібність правовідносин у справі, у якій він подає касаційну скаргу, зі справами, які були предметом розгляду Верховним Судом.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 були встановлені обставини обумовлення сторонами у Договорі строк виконання умов договору щодо оплати адвокатського гонорару - протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті, і такий строк станом на день вирішення питання про розподіл судових витрат ще не сплинув. Однак, у справі, у якій подано касаційну скаргу, суди встановили, що строк виконання умов договору щодо оплати адвокатського гонорару сплинув 31.04.2021, що об`єктивно може впливати на умови застосування норм права, як наслідок, на можливість вважати постанову Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 такою, що ухвалена у подібних правовідносинах.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 та від 03.03.2020 у справі № 922/3422/18 є незмістовними, оскільки у справі, у якій подано касаційну скаргу, суди попередніх інстанцій не зменшували розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а відмовили у їх стягненні.

Доводів з належним їх обґрунтуванням про помилковість застосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.12.2020 у справі №802/836/17-а та від 21.01.2021 у справі №640/1920/19 касаційна скарга не містить.

Колегія суддів звертає увагу, що вимогам касаційної скарги щодо скасування додаткового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про розподіл судових витрат і ухвалення нового рішення про задоволення відповідної заяви, має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для відмови у задоволенні заяви. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за доцільне запропонувати скаржникові подати уточнену касаційну скаргу.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО-ІНВЕСТ ЛТД» на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 320/652/21 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- надати уточнену касаційну скаргу, у якій навести обґрунтування наявності у цій справі винятків, передбачених пунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржникові.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко М.М. Яковенко