Справа № 420/11027/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Шарапи Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко -Федоркової О.Д. в інтересах держави в особі Южненської міської ради до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко - Федоркової О.Д. в інтересах держави в особі Южненської міської ради до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 15-14434/13-20-СГ від 02.10.2020 р. про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтовний розмір земельної ділянки 0,12 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва.

Ухвалою суду від 05.07.2021р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.09.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 29.09.2021р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог позивач вказав, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-14434/13-20-СГ від 02.10.2020р. надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтовний розмір земельної ділянки 0,12 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва, з яким керівник Доброславської окружної прокуратури не погоджується та просить скасувати. Прокурор вказав, що 02.10.2020р. Головне управління Держгеокадастру в Одеській області вже не мало повноважень щодо видачі наказів про дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Сичавської сільської ради, оскільки з 12.06.2020р. землі Сичавської сільської ради входили до складу Южненської територіальної громади і повноваження щодо розпорядження ними мала Южненська міська рада. Станом на дату звернення 26.08.2020р. ОСОБА_1 із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, органом, уповноваженим на здійснення функції щодо розпорядження земельними ділянками, розташованими на території Сичавської сільської ради, була Южненська міська рада (ст.12 Земельного кодексу України). Рішенням Лиманської районної ради Одеської області від 20.08.2020р. № 735-VII затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, відповідно до якого земельна ділянка, зазначена ОСОБА_1 як бажане місце розташування, увійшла в межі села Сичавка. Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020р. № 20-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територіальних громад Одеської області» затверджено територію Южненської територіальної громади у складі: Южненської, Новобілярської, Сичавської територіальних громад. Отже, як вказав прокурор, Головне управління повинно було відмовити у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою через невідповідність цільового призначення земельної ділянки (місця розташування об`єкту) генеральному плану населеного пункту та іншої містобудівної документації та відповідно оскаржений наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області виданий всупереч вимогам діючого земельного законодавства, зокрема ст. 122 та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Враховуючи викладене та те, що звернення прокурора в даному випадку з метою захисту інтересів держави здійснено прокурором в межах дискреційних повноважень, прокурор просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

03.08.2021р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовом прокуратури та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, як вказав відповідач, проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, яким збільшена загальна площа території населеного пункту, не пройшов обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації, а відомості про встановлені (змінені) межі адміністративно-територіальної одиниці не внесені до Державного земельного кадастру, що в свою чергу не дає змогу отримати Витяг, який є однією з підстав державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Отже, як вказав відповідач, оскільки Сичавською сільською радою відомості щодо меж населеного до Державного земельного кадастру не вносились та відповідно не реєструвалось право комунальної власності, бажана до відведення земельна ділянка на момент звернення із клопотанням про надання дозволу (26.08.2020р.) законно належала до державної форми власності, а тому наказ від 02.10.2020р. № 15-14434/13-20-СГ прийнятий Головним управлінням у межах наданих повноважень та відповідав вимогам чинного (на момент прийняття) законодавства.

12.08.2021р. до суду від представника третьої особи надійшли пояснення у справі, згідно яких представник вказав, що рішенням Лиманської районної ради Одеської області від 20 серпня 2020 року № 735-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж cела Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області» затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області. Проте, як вказав представник, на сьогоднішній день процедуру встановлення меж населеного пункту не завершено у повному обсязі, оскільки відомості про межі села Сичавка Сичавської сільської Лиманського району Одеської області до Державного земельного кадастру на теперішній час не внесені та відповідно органи місцевого самоврядування не набули права розпоряджатись земельними ділянками. Також, землями сільськогосподарського призначення, розташованими за межами населених пунктів на момент прийняття Наказу розпоряджався центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, у даному випадку - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, тому під час прийняття оскаржуваного наказу Головне управління діяло не виходячи за межі наданих повноважень. Представник третьої особи вказав, що Генеральний план села Сичавка, поєднаний з планом зонування території та розширення меж села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області (далі Генеральний план), не є документом, який встановлює межі населеного пункту, а призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, тобто поширює свою дію лише в межах населеного пункту, але аж ніяк не за його межами, відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Умовні графічні позначення, нанесені на Генеральний план відображають існуючу межу села Сичавка (синя лінія) та запроектовану межу села Сичавка (фіолетова лінія), згідно з проектом землеустрою, затвердженого рішенням Лиманської районної ради Одеської області від 20 серпня 2020 року № 735-VІІ. Тобто, як вказав представник, до внесення до Державного земельного кадастру відомостей про нові межі села Сичавка, вказаний Генеральний план діє тільки в існуючих межах села та не розповсюджується на проектовані межі села Сичавка, що так і не були внесені до Державного земельного кадастру і відповідно на момент прийняття оскарженого наказу місце розташування земельної ділянки не суперечило чинній містобудівній документації, а Головне управління діяло виключно в межах наданих повноважень та згідно вимог чинного на той момент законодавства.

Прокурор підтримала позовні вимоги керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко - Федоркової О.Д. та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник третьої особи заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора та представника третьої особи та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

26.08.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтованою площею 0,12 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів)(а.с.16 т.1).

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-14434/13-20-СГ від 02.10.2020р. надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтовний розмір земельної ділянки 0,12 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва (а.с.15).

Прокурор, вважаючи, що вказаний наказ прийнято неуповноваженою особою, звернувся до суду із позовом про скасування вищевказаного наказу.

Згідно ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Частиною 3 ст.53 КАС України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року

№ 1697-VII визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Судом встановлено, що 05.04.2021р. депутат Южненської міської ради СівакВ.М. звернувся до керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко Федоркової О.Д. із депутатським зверненням у якому просив перевірити обставини щодо розпорядження землями комунальної власності наказами Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 25.06.2020р. та 02.10.2020р. №№15-13939/13-20-СГ, 15-14441/13-20-СГ, 15-14432/13-20-СГ, 15-14431/13-20-СГ, 15-144434/13-20-СГ, з грубим порушенням компетенції.

Листом Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 16.06.2021р. №184/08-02-04, на лист керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко Федоркової О. від 21.05.2021р., повідомлено що Южненська міська рада не зверталась до суду з позовом про скасування наказів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та про їх прийняття міська рада дізналась лише з листа прокуратури від 21.05.2021р.

08.06.2021р. Доброславська окружна прокуратура направила голові Южненської міської територіальної громади Одеського району Одеської області ОСОБА_2 повідомлення в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яким повідомлено Южненську міську раду про намір прокуратури звернутись до суду із позовом про скасування наказу №15-14434/13-20-СГ від 02.10.2020р.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у Доброславської окружної прокуратури, у зв`язку не вжиттям Южненською міською радою відповідних дій щодо судового захисту комунальної власності, виникли підстави для звернення до суду із цим позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.173 Земельного кодексу України встановлено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів.

Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті.

Землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Відповідно до положень ст.46 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-IV проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл, селищ, міст розробляються за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці підлягає погодженню сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення її меж. У разі розширення меж населеного пункту за рахунок території, яка не входить до складу відповідного району, або якщо районна рада не утворена, проект погоджується з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Рішення про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць є одночасно рішенням про затвердження проектів землеустрою щодо їх встановлення (зміни).

Відомості про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру. Відомості про встановлені (змінені) межі адміністративно-територіальних одиниць зазначаються у витязі з Державного земельного кадастру, який безоплатно видається відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді.

В свою чергу, правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру визначені Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI, відповідно до ч.1 ст. 32 якого встановлено, що відомості про межі державного кордону України, межі адміністративно-територіальних одиниць, нормативну грошову оцінку земель, розташованих у межах територій адміністративно-територіальних одиниць, економічну оцінку земель, обмеження у використанні земель, встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей. Рішення подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення таких відомостей до Державного земельного кадастру, за бажанням заявника в паперовій чи електронній формі разом з електронним документом, що містить відомості про результати робіт із землеустрою та оцінки земель.

Частинами 2, 4 ст.32 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надання мотивованої відмови у такому внесенні здійснюється у строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів з дня отримання відповідної документації, якщо цим Законом не встановлено інший строк для здійснення цих дій.

На підтвердження внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі державного кордону України, межі адміністративно-територіальних одиниць, нормативну грошову оцінку земель, розташованих в межах територій адміністративно-територіальних одиниць, економічну оцінку земель, обмеження у використанні земель, встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, Державним кадастровим реєстратором безоплатно видається органу, який прийняв відповідне рішення, витяг з Державного земельного кадастру.

З аналізу вказаних норм вбачається, що межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натуру (на місцевість), закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру.

Так, судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020р. № 20-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територіальних громад Одеської області» затверджено територію Южненської територіальної громади у складі Южненської, Новобілярської, Сичавської територіальних громад.

Рішенням Лиманської районної ради Одеської області від 20.08.2020р. № 735-VII затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, встановлено межі села Сичавка Сичавськоъ сільської ради Лиманського району Одеської області загальною площею 1888,1858га. (а.с.18-19 т.1).

До Державного земельного кадастру відомостей про межі села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області внесенно не було.

Враховуючи вищевикладене та те, що до суду не надано жодних доказів того, що на момент звернення ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням від 28.08.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-14434/13-20-СГ від 02.10.2020р. про наданння дозволу на розроблення проекту землеустрою не було внесено до Державного земельного кадастру відомості про межі села Сичавка Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, суд приходить до висновку про помилковість висновків прокуратури про віднесення станом на 02.10.2020р. земельних ділянок Сичавської сільської ради до комунальної власності.

Поряд з цим, суд зазначає, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність, з огляду на наступне.

Виходячи з аналізу статті 118 ЗК України, вбачається, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №818/1760/17, від 28 січня 2020 року у справі №2240/2962/18 та від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18.

Поряд з цим, суд зазначає, що у сталій практиці ЄСПЛ принцип легітимних очікувань пов`язаний з розширеним тлумаченням поняття «майно». Зокрема, ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає, що поняття «майно» має автономне значення, яке є незалежним від офіційної класифікації у національному законодавстві і не обмежується правом власності на фізичні товари; деякі інші права та інтереси, які складають активи, також можуть розглядатися як «права на майно», і таким чином, як «майно»; питання, яке необхідно розглянути в кожному випадку, полягає в тому, чи обставини справи, якщо їх розглядати в цілому, надавали заявникові право власності на матеріально-правові інтереси, захищені статтею 1 Першого протоколу.

Так, у справі «Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium» (заява № 17849/91, п. 31) ЄСПЛ зазначив, що поняття «майно» (possessions) може означати «існуюче майно» (existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право.

У рішенні у справі «Kopecку v. Slovakia» (заява № 44912/98, п. 52) ЄСПЛ узагальнив висновок про належне правове підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування у наступний спосіб: якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. також рішення у справах: «Vilho Eskelinen and Others v. Finland», п. 94, заява № 63235/00 [25]; «Haupt v. Austria», п. 47, заява № 9816/82 [26]; «Radomilja and Others v. Croatia», п. 142, заява № 25376/06 [27]; «Draon. France», п. 65, заяви № 1513/03, №11810/03 [28] та ін.).

Правова позиці ЄСПЛ щодо наявності достатнього правового підґрунтя для виникнення в особи легітимних очікувань неодноразово була застосована у національній судовій практиці.

Наприклад, у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 910/378/19 Велика палата Верховного Суду зауважила, що особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має легітимне очікування успішної реалізації її права вимоги у сенсі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві.

Враховуючи вищезазначене, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин спірна земельна ділянка фактично не відносилась до комунальної власності, у зв`язку з тим, що рішення Лиманської сільської ради №735-VII від 20 серпня 2020 року не було реалізованим відповідно до норм чинного земельного законодавства, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 15-14434/13-20-СГ від 02.10.2020р. про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтовний розмір земельної ділянки 0,12 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко - Федоркової О.Д. в інтересах держави в особі Южненської міської ради відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 17.12.2021р.

Суддя К.О. Танцюра

.