Справа № 380/1492/21
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 380/1492/21

адміністративне провадження № К/9901/44454/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

перевірив касаційну скаргу Міністерства юстиції України

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року

у справі № 380/1492/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про стягнення належних виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Міністерства юстиції України, в якому просила стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо неоспорюваної суми, належної до виплати (за 7 днів додаткової відпустки), по день фактичного розрахунку - за період з 28 липня 2020 року по 19 листопада 2020 року в сумі 171 759,69 грн, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 недоплачену суму надбавки за стаж державної служби за весь період роботи (з 22 грудня 2017 року по 28 липня 2020 року) в сумі 13 235,72 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні компенсацію за 16 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби в сумі 26 185,76 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо недоплаченої за період з 22 грудня 2017 року по 28 липня 2020 року надбавки за стаж державної служби та невиплаченої компенсації за 16 днів додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби, за період з 20 листопада 2020 року по день фактичного розрахунку - з розрахунку середньоденного заробітку у сумі 2 120,49 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити перерахунок усіх виплат, які отримувала ОСОБА_1 , за період з 22 грудня 2017 року по 28 липня 2020 року (індексація заробітної плати, премії, відпускні, матеріальні допомоги, допомоги на оздоровлення, оплата відряджень, лікарняних, відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та інші виплати, які обчислюються від середньої заробітної плати), - із врахуванням того, що станом на 22 грудня 2017 року стаж державної служби ОСОБА_1 становив 11 років 6 місяців та виплатити різницю належних до виплати (нарахованих на виконання рішення суду) та фактично виплачених ОСОБА_1 по усіх статтях видатків сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року. залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо неоспорюваної суми, належної до виплати (за 7 днів додаткової відпустки), по день фактичного розрахунку - за період з 28 липня 2020 року по 19 листопада 2020 року в сумі 8 587,62 грн.; стягнуто з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену суму надбавки за стаж державної служби за весь період роботи (з 22 грудня 2017 року по 28 липня 2020 року) в сумі 13 169,72 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену при звільненні компенсацію за 16 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби в сумі 26 185,76 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; зобов`язано Міністерство юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) інші виплати (відпустка щорічна, додаткова відпустка державного службовця, компенсація невикористаної відпустки (основна), додаткова відпустка на дітей, вихідна допомога, середньоденна зарплата, курси, нарада-навчання, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація відпустки (звільненим)) за період з 22 грудня 2017 року по 28 липня 2020 року, із врахуванням того, що станом на 22 грудня 2017 року стаж державної служби ОСОБА_1 становив 11 років 6 місяців; у задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом розгляду даної справи є стягнення належних виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивача займала посаду державного експерта експертної групи з доступу до правосуддя Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності у зв`язку. Посада публічної служби позивач не відноситься до переліку службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Скаржник зазначає, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник жодних обґрунтувань не наводить.

Справа яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо виявлено після апеляційного розгляду справи неоднакове застосування судома апеляційної інстанції одного й того ж положення закону.

Встановлення в КАС України виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи та гарантувати особі права на остаточне та обов`язкове судове рішення.

Також касаційна скарга не містить і доводів щодо порушення судами попередніх інстанцій питань права згідно з чинним законодавством України, Конвенції, визначення яких вимагає розгляду справи по суті щодо неспроможності держави дотримуватися своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має шкідливі наслідки для заявника, а також досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїми правами, існувала давно, була добре відома органам влади та має триваючий характер.

З наведених скаржником доводів не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу. Скаржник не продемонстрував й наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки судом не встановлені та заявником не зазначено обставини, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою перевірки вмотивованості підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України, Верховний Суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 380/1492/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення належних виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіО.В. Калашнікова М.В. Білак О.А. Губська