Справа № 300/7165/21
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2021 р. справа № 300/7165/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап?юк С.В.,

за участю секретаря Баточенко О.-А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови від 14.09.2021, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) далі - відповідач, орган державної виконавчої служби) про визнання дій щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 та зобов`язання відновити виконавче провадження № 65721930 з примусового виконання виконавчого листа за № 300/1154/20 від 26.05.2021.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків, які позивач усунув у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 09.12.2021 відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, встановлених статтями 268, 269, 270, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заявлені позовні вимоги, мотивовані тим, що приймаючи оскаржувану постанову про повернення стягувачу виконавчого документа про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII на підставі довідки Прокуратури Івано-Франківської області №18-167 вих.20 від 02.03.2020, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії, на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення - є такими, що не ґрунтується на вимогах закону та безпідставні.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивач, заявою від 16.12.2021 просив здійснювати розгляд справи за своєї відсутності.

Сторони, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України в судове засідання не з`явилися та своїх представників не направили, у зв`язку з чим та на підставі частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за відсутності сторін та їх представників, а також відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №300/1154/21, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №99/05 від 20.03.2020 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII на підставі довідки Прокуратури Івано-Франківської області №18-167 вих.20 від 02.03.2020, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

26.05.2021 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №300/1154/24 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII на підставі довідки Прокуратури Івано-Франківської області №18-167 вих.20 від 02.03.2020, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

За заявою стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 08.06.2021 відкрито виконавче провадження №65721930.

14.09.2021 старший державний виконавць Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Леськів Людмилою Зіновіївною, на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 65721930.

Згідно вказаних державним виконавцем в оскаржуваній постанові мотивів, постанову суду боржником виконано частково, здійснено перерахунок стягувачу згідно рішення суду. Відповідно до Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушення бюджетного законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Вимогами пунктом 9 статті 37 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Враховуючи вимоги Закону №1404-VIII, відповідач зобов`язаний вживати передбачені цим законом заходи примусового виконання рішень і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, при цьому відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням невиконання рішення суду.

Чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки сам факт неможливості виконати рішення суду боржником не є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу.

Як встановив суд, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», 14.09.2021 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 65721930.

Разом з тим, на час повернення виконавчого документу стягувачу, рішення суду було невиконаним, в межах виконавчого провадження органом виконавчої служби не вчинено жодних дій спрямованих на реальне виконання рішення суду, яке є обов`язковим до виконання.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Недостатність правових підстав у державного виконавця для накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу у зв`язку із невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру.

Отже, приймаючи оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення - є такими, що не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Леськів Л.З. про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у виконавчому провадженні № 65721930 є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають до задоволення.

Захист прав позивача від протиправних дій щодо винесення постанови повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у виконавчому провадженні № 65721930 охоплюється позовними вимогами про визнання протиправною та скасування такої постанови та не потребують додаткового судового захисту, оскільки самостійно такі дії не здійснюють окремої реалізації владних повноважень відповідача, невіддільні від винесеного рішення, а тому вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця, щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у виконавчому провадженні № 65721930 задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про зобов`язання поновити виконавче провадження №65721930 також задоволенню не підлягають, оскільки статтею 41 Законом № 1404-VIII передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Тобто, обов`язок виконавця відновити виконавче провадження у разі скасування судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу закріплений Законом, тому права, свободи та інтереси позивача в даному випадку не потребують судового захисту.

Таким чином, за наслідками судового дослідження обставин та правових підстав, якими обґрунтовано вимоги позову суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставіть позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у виконавчому провадженні № 65721930, які підлягають до задоволення, а також про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій державного виконавця, щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у виконавчому провадженні № 65721930 та в частині зобов`язання поновити виконавче провадження №65721930, в задоволенні яких слід відмовити.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 908 гривень, згідно квитанції за №8 від 05.11.2021.

Таким чином, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) частину сплаченого судового збору, пропорційно розміру до розміру задоволених позовних вимог в сумі 303 гривні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 272, 282 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови від 14.09.2021, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Леськів Л.З. про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у виконавчому провадженні № 65721930.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), 76000, вулиця Галицька, будинок 45, місто Івано-Франківськ, ) судові витрати в розмірі 303 (триста три) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Суддя Остап`юк С.В.