Справа № 120/4888/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

13 грудня 2021 р. Справа № 120/4888/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни, суддів Дончика Віталія Володимировича, Сала Павла Ігоровича

за участю:

секретаря судового засідання: Панасюк В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Савон А.А.,

представника 3-ї особи: Ільчика О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання представника Міністерства оборони України про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України

про: скасування наказу про звільнення з військової служби та поновлення на публічній службі, -

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України про скасування наказу про звільнення з військової служби та поновлення на публічній службі.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю, на думку позивача, наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 про звільнення його з військової служби, оскільки наказ прийнятий особою, яка не мала права на його прийняття.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків.

На усунення недоліків позовної заяви 10.06.2021 року позивач подав уточнену позовну заяву з додатками.

Ухвалою суду від 11.06.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач подав до суду заяву з додатками, відповідно до якої недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 05.07.2021 відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено її колегіальний розгляд, визначивши колегію суддів відповідно до ч. 7 ст. 31 КАС України.

Ухвалою суду від 08.07.2021 призначено підготовче засідання, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи та витребувано додаткові докази.

На виконання вимог вказаної ухвали 23.07.2021 від позивача надійшла заява, в якій ОСОБА_1 зазначив, що підтверджує ту обставину, в період з вересня 2001 по квітень 2020 він не звертався до будь - якого суду з позовами про оскарження наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 щодо звільнення його з військової служби ( а.с. 64).

27.07.2021 року представником третьої особи подано письмові пояснення ( а.с. 66 - 68 ).

Також, 27.07.2021 представником третьої особи подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Обґрунтовуючи клопотання представник зазначає, що за правилами ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Як вбачається з адміністративного позову, позивачем оскаржується наказ Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Водночас, із даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у травні 2021 року, тобто більше ніж через 19 років з моменту звільнення. Таким чином, позивачем пропущений місячний строк звернення до суду з адміністративним позовом, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України. Також представник наголошує на безпідставності доводів позивача щодо поновлення строку звернення до суду з посиланням на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 року в справі № 0940/1271/18, оскільки в контексті вказаної справи розглядались повноваження Головнокомандувача Військово - Повітряних Сил Збройних Сил України генерал - полковника Стрельникова В.І. про звільнення ОСОБА_2 з військової служби, і вказана постанова не стосується правовідносин, які припинилися на момент її ухвалення, зокрема, щодо повноважень Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України генерал - полковника Шуляка П.І. про звільнення з військової служби 24 вересня 2001 року позивача ОСОБА_1 ( а.с. 70 - 71 ).

09.08.2021 представницею відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог та продовжити строк для подання більш обгрунтованого відзиву ( а.с. 72 - 74 )

20.08.2021 від представниці відповідача надійшов відзив (доповнення) на адміністративний позов ( а.с. 78 - 81 ).

06.09.2021 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог ( а.с. 110 - 111 ), яка прийнята судом до розгляду. Відповідно до вказаної заяви позивач зазначає, що, на його думку, наказ Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 підлягає скасуванню ще і з тих підстав, що останній видавався на підроблених документах, а саме контракту на проходження ним військової служби та листів бесід.

06.09.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій він зазначив, що вважає, що ним строк звернення до суду з даним позовом пропущений з поважних причин в силу того, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №0940/1271/18 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та скасовано пункт 6 наказу Міністра оборони України від 21 серпня 2001 року за № 289 «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України». Про таке судове рішення позивач дізнався лише 29.04.2021 року від свого представника, а отже, на думку позивача, він в межах місячного строку звернувся 11.05.2021 року до суду з даним позовом, відтак, позивач просив поновити йому строк звернення до суду ( а.с. 114 - 115 ).

Ухвалою суду від 13.09.2021 витребувано додаткові докази ( а.с. 130- 131 ).

05.10.2021 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про виклик свідків.

26.10.2021 року до суду надійшли витребувані докази ( копія особової справи ОСОБА_1 ).

У підготовчому засіданні 13.12.2021 судом продовжено розгляд клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду, яке розпочато в підготовчому засіданні 13.09.2021, та, відповідно, вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом та застосування наслідків його пропуску.

Представник третьої особи своє клопотання про залишення позову без розгляду підтримав, вважав, що позивач пропустив строк звернення до суду, а наведені ним підстави є неповажними.

Представник відповідача підтримала клопотання, заявлене представником Міністерства оборони України, та просила залишити позовну заяву без розгляду.

Позивач проти задоволення клопотання третьої особи заперечував, з підстав викладених ним у відповіді на відзив. Зазначив, що вважає, що ним пропущено строк звернення до суду з поважних причин, відтак просив його поновити.

Розглядаючи заявлене представником третьої особи клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, наявності підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду поважними та поновлення такого строку, суд виходив з наступного.

За приписами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

У частині 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За пунктом 17 статті 4 КАС України публічну службу розуміють як діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

В свою чергу, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 29.07.2020 у справі №460/582/19, від 22.07.2020 у справі №1.380.2019.001042, від 16.07.2020 у справі №240/2810/19, від 29.04.2020 у справі №560/1942/19 тощо.

Як зазначено судом вище, позивач вважає, що строк на звернення до суду з даним позовом ним пропущено з поважних причин у зв`язку з тим, що він лише 29.04.2021 від свого представника дізнався про рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №0940/1271/18, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та скасовано пункт 6 наказу Міністра оборони України від 21 серпня 2001 року за № 289 «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України», який надавав повноваження Головнокомандувачу Сухопутних військ Збройних Сил України генерал - полковнику Шуляку П.І. на прийняття рішення про звільнення з військової служби позивача.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на таке.

Як встановлено судом в ході розгляду справи з усних пояснень представників відповідача і третьої особи з оскаржуваним наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 позивач був ознайомлений принаймні станом на 01.11.2001, коли він був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині ) від 01.11.2001 року. Дана обставина була підтверджена і позивачем в судовому засіданні. Так, на запитання суду, ОСОБА_1 пояснив, що йому було відомо про прийняття наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 про його звільнення з військової служби у запас, і такий наказ був доведений до його відома на початку листопада 2001 року.

Про факт обізнаності позивача з оскаржуваним наказом свідчать і інші докази, наявні в матеріалах справи, зокрема військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 17.04.2014 року, відповідно до записів в якому містяться відомості про проходження позивачем служби з 01 серпня 1990 року до 24 вересня 2001 року ( п. 9 ), зазначено про звільнення в запас на підставі наказу ГК СВ ЗСУ №200 від 24 вересня 2001 року за п. 65 п.п."з" ( після закінчення строку контракту або у зв"язку з його розірванням ) ( п. 13 ), а також вказано про взяття на військовий облік 15.12.2001 року Володимир - Волинським ОРВК Волинської області.

Разом з тим, 23.07.2021 від позивача на адресу суду надійшла заява, в якій ОСОБА_1 зазначив, що підтверджує ту обставину, що в період з вересня 2001 по квітень 2020 він не звертався до будь - якого суду з позовами про оскарження наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 щодо звільнення його з військової служби ( а.с. 64).

Надаючи оцінку посиланням позивача, як на обставину поважності причин пропуску строку звернення до суду, на факт прийняття Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 20.04.2021 у справі №0940/1271/18, суд зазначає, що винесення судом вказаного рішення не може бути поважною причиною пропуску строку звернення позивача до суду щодо оскарження наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 виходячи з такого.

Суд наголошує, що в справі №0940/1271/18 розглядалось питання щодо протиправності пункту 6 наказу Міністра оборони України від 21.08.2001 № 289 «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України», який є актом індивідуальної дії та стосується конкретно визначених суб`єктів (головнокомандувачів).

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Зважаючи на вищенаведене, оскаржений наказ (в частині) є актом індивідуальної дії, оскільки: виданий Міністром оборони України на виконання Указу Президента України від 20 серпня 2001 року №647/2001; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо повноважень головнокомандувачів видів Збройних Сил України; адресований головнокомандувачам видів Збройних Сил України; не регулює певний вид суспільних відносин; не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після приведення нормативних актів Міністерства оборони України у відповідність до Указу Президента України.

Суд зауважує, що предметом спору в адміністративній справі у №0940/1271/18 було питання повноважень Головнокомандувача Військово - Повітряних Сил України Збройних Сил України генерала-полковника ОСОБА_3 за підписом якого прийнято наказ про звільнення з військової служби позивача в тій справі ОСОБА_4 .

Так, в постанові від 20 квітня 2021 року зазначено, що колегія суддів погоджується з тим, що оскаржуваний наказ містить ознаки акту індивідуальної дії та втратив чинність відповідно до наказу Міністра оборони України від 12.09.2016 №474 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністра оборони України». Разом з цим, суд вважає за потрібне вказати, що наказ Міністра оборони України від 21.08.2001 № 289 «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України» безпосередньо вплинув на права позивача ОСОБА_2 , оскільки його реалізація в подальшому призвела до порушення прав позивача і останній звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу про його звільнення та поновлення на посаді. Колегія суддів вважає, що хоча п. 6 оскаржуваного наказу втратив чинність відповідно до наказу Міністра оборони України від 12.09.2016 №474 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністра оборони України» належним захистом прав позивача буде саме скасування пункту 6 наказу Міністра оборони України від 21.08.2001 за № 289 «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України», оскільки оскаржуваний наказ зумовив виникнення, зміну прав і обов`язків для позивача в частині його звільнення зі служби, відтак безпосередньо стосується позивача і за своєю суттю був протиправним з моменту його прийняття.

Відтак, суд констатує, що прийняття рішення в справі №0940/1271/18 зумовлено саме попереднім зверненням позивача ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання незаконним наказу про його звільнення та поновлення на посаді. Спірність правовідносин та заявлені позовні вимоги в справі №0940/1271/18 витікали зі спору в іншій справі про поновлення ОСОБА_2 на військовій службі, і під час розгляду такої справи ОСОБА_5 посилався на те, що його було неправомірно звільнено наказом Головнокомандувача Повітряних Сил Збройних Сил України, хоча таке право належить заступнику Міністра оборони України.

В той же час, позивача ОСОБА_1 звільнено з військової служби наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_6 №200 від 24.09.2001 і, як встановлено судом та не заперечувалось позивачем, ОСОБА_1 до звернення до суду з даним позовом не звертався з позовами щодо оскарження наказу №200 від 24.09.2001 про його звільнення з військової служби або наказу Міністра оборони України від 21.08.2001 за № 289 «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України».

Відтак, суд наголошує, що позивач протягом тривалого строку з 24.09.2001 року по 11 травня 2021 року не вважав наказ Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України Шуляка П.І. №200 від 24.09.2001 протиправним, таким, що порушує його права, не оспорював своє звільнення, не звертався до суду з відповідними позовами про поновлення на військовій службі.

Таким чином, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем в зв"язку з прийняття наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України Шуляка П.І. №200 від 24.09.2001 протягом 19 років не вважались спірними, позивач в цей період не звертався до суду за вирішенням спору, і такі відносини набули ознак стабільності.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Разом з тим пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. При цьому Європейський суд з прав людини стверджує, що таке право не є абсолютним та може бути обмежено, що допускається, оскільки право на доступ за своєю природою вимагає регулювання державою (Кунерт проти Польщі (заява № 8981/14)).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Високий суд, також вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: 1) забезпеченню юридичної визначеності та остаточності; 2) захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі Волков проти України).

При цьому, суд звертає увагу на те, що термін позовна давність, вжитий Європейським судом з прав людини, в змісті КАС України беззаперечно слід розуміти як строк звернення до адміністративного суду відповідно до неодноразово висловленої ЄСПЛ позиції щодо внутрішньої кваліфікації права, наслідком якої є розмежування юрисдикцій.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з обов`язкових умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та перешкоджає зловживанню правом доступу до суду.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Суд зазначає, що після ознайомлення з оскаржуваним наказом позивач достеменно знав про своє звільнення з військової служби і мав реальну можливість оскаржити його в суді у разі незгоди, проте протягом більш ніж дев`ятнадцяти років цього не робив.

Відтак, на думку суду, строк звернення з даним позовом пропущений через відсутність зусиль позивача, байдужість до стану своїх справ, з огляду на його реальну обізнаність з фактом видачі наказу про звільнення з військової служби. Така поведінка позивача свідчить про надання відповідним відносинам, які виникли між сторонами в даній справі на підставі наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 та які позивач наразі бажає оскаржити, ознак стабільності.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що протягом 2001 - 2020 років позивач вважав наказ Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 протиправним, як і не встановлено дійсних перешкод для вжиття позивачем відповідних заходів щодо оскарження такого наказу або наказу Міністра оборони України від 21.08.2001 за № 289 «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України».

Зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними, та, відповідно, поновлення строку звернення до суду, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Відтак, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду підлягає задоволенню.

Пунктом 1 частини 2 ст. 183 КАС України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 вказаної статті, про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Керуючись ст. ст.122, 123, 183, 240, 248, 250, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Клопотання представника Міністерства оборони України про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про скасування наказу про звільнення з військової служби та поновлення на публічній службі.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 17.12.2021

Головуюча суддя Заброцька Людмила Олександрівна
Суддя Дончик Віталій Володимирович
Суддя Сало Павло Ігорович