Справа № 640/6516/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Київ № 640/6516/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України,

Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Державної міграційної служби України (надалі - відповідач 1), адреса: 01025, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 9, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області (надалі - відповідач 2), адреса: 02152, місто Київ, вулиця Березняківська, будинок 4А, в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Державної міграційної служби України стосовно отримання від ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Російської Федерації та надання паспорта громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти від ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та видати паспорта громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що позивачем було розпочато процес виходу з громадянства Російської Федерації для отримання документа, що засвідчує факт виходу позивача з громадянства Російської Федерації з метою надання зазначеного документа до відповідача для підтвердження виконання зобов`язання припинення іноземного громадянства та отримання паспорта громадянина України.

Однак, як зазначає позивач, під час вчинення дій щодо припинення громадянства Російської Федерації позивачем було з`ясовано, що вартість оформлення припинення громадянства Російської Федерації перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли щодо позивача було прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України, тобто на 2018 рік.

В той же час, однією з незалежної від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства є, якщо вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

А тому, керуючись викладеними обставинами, позивач зазначає, що у позивача є всі підстави для подання декларації про відмову від громадянства Російської Федерації та отримання паспорту громадянина України, у зв`язку з чим, позивачем було надано до відповідача декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації.

Однак, відповідачем було відмовлено позивачу у отриманні від останнього декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та видачі паспорта громадянина України, в обґрунтування чого зазначено, що розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід з громадянства Російської Федерації складає 1 820,00 гривень, а згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2019 року складає 4 173 гривні, тобто вартість оформлення припинення громадянства Російської Федерації не перевищує половини розміру мінімальної заробітної плати.

Не погоджуючись з викладеними вище обставинами та висновками уповноваженого органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/6519/19 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Патратій О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2021 року № 270 адміністративна справа № 640/6516/19 передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Патратій О.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/6516/19 визначено суддю Клочкову Н.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача-1 у відзиві на позовну заяву послався на те, що аргументи позовної заяви позивача щодо перевищення вартості консульського збору за оформлення заяви про вихід із громадянства половини розміру мінімальної заробітної плати, з огляду на те, що відповідно до офіційної інформації, наданої Міністерством закордонних справ України, та ноти Посольства Російської Федерації в Україні розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід із громадянства становить 1 820,00 грн (тисяча вісімсот двадцять грн. 00 коп.) для заявників-громадян РФ і 2 184,00 грн, (дві тисячі сто вісімдесят чотири грн 00 коп.) для заявників-громадян інших країн та осіб без громадянства. Інших додаткових витрат законодавством не передбачено. Таким чином, позивач помилково стверджує, що понесені додаткові витрати у сумі 2 140,00 грн (дві тисячі сто сорок грн 00 коп.), пов`язані з оформленням виходу з громадянства РФ, є необхідними.

За твердженнями представника відповідача-1, на момент, коли щодо позивача було прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 3 723,00 грн (три тисячі сімсот двадцять три грн 00 коп.) відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018». Тобто, половина розміру мінімальної заробітної плати становить 1 861,50 грн (тисяча вісімсот шістдесят одна грн. 50 коп.), що не перевищує встановлений розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід із громадянства.

Крім того, представник відповідача-2 звертає увагу, що розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік, на момент подання декларації про відмову від громадянства відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018» становить 4 173,00 грн (чотири тисячі сто сімдесят три грн 00 коп.), тобто, на переконання представника відповідача-2 половина розміру мінімальної заробітної плати становить 2 086,50 грн (дві тисячі вісімдесят шість грн 50 коп.), що також не перевищує встановлений розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід із громадянства.

Отже, як висновок представник відповідача-2 зауважує, що вартість оформлення припинення громадянства РФ для позивача не перевищувала половину розміру мінімальної заробітної плати в Україні, а отже позивач повинен був подати зобов`язання припинити іноземне громадянство, а не декларацію про відмову від громадянства РФ.

Керуючись викладеними вище обставинами, представник вдповідача-2 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог адміністративного позову, оскільки уповноважений орган діяв на підставі та в межах чинного законодавства.

Станом на момент винесення судом даного рішення на адресу суду не надходило від відповідача-1 відзиву на позовну заяву з невідомих суду причин.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, судом враховано, що відповідач-1 із заявою про продовження строку для надання відзиву до суду не звертався, про неможливість його подання з об`єктивних причин - клопотання не подавав. Враховуючи необхідність розгляду справи протягом розумного строку, а також враховуючи те, що з дати отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі сплинув встановлений судом строк, а відповідач жодних заяв та клопотань в цій справі не подавав, будучи обізнаним про її розгляд, суд дійшов висновку про можливість винесення судового рішення у справі на підставі наявних доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було надано до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області документи щодо оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

З аналізу матеріалів справи вбачається, що відносно позивача уповноваженим органом було прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України, що підтверджується копією тимчасового посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 14 вересня 2018 року Державною міграційною службою України.

На підставі викладених вище обставин, позивачем було розпочато процес виходу з громадянства Російської Федерації для отримання документа, що засвідчує факт виходу позивача з громадянства Російської Федерації з метою надання зазначеного документа до відповідача для підтвердження виконання зобов`язання припинення іноземного громадянства та отримання паспорта громадянина України.

Однак, як за твердженнями позивача, під час вчинення дій щодо припинення громадянства Російської Федерації позивачем було з`ясовано, що вартість оформлення припинення громадянства Російської Федерації перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли щодо позивача було прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України, тобто на 2018 рік, а саме, за твердженнями позивача загальна сума витрат щодо оформлення припинення громадянства Російської Федерації для позивача склала 3 960,00 грн.

На підставі викладених вище обставин, позивачем було надано до відповідача декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації.

Листом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області № 8101.4.1-6286/81.3-19 від 05 березня 2019 року позивача було повідомлено, «…що при подачі документів на оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону позивач надав зобов`язання припинити протягом двох років з моменту набуття громадянства України громадянство Російської Федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства Російської Федерації, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

Згідно офіційної інформації, наданої Міністерством закордонних справ України та ноти Посольства Російської Федерації в Україні розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід з громадянства Російської Федерації складає 1820 гривень для заявників - громадян Російської Федерації.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 4173 гривні.

Таким чином, Вам необхідно надати довідку про припинення громадянства Російської Федерації і лише після цього Ви будете документовані паспортом громадянина України згідно чинного законодавства України.»

Не погоджуючись з вказаними вище обставинами та діями суб`єкту владних повноважень, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (надалі - Закон України «Про громадянство України»).

Суд звертає увагу, що положеннями статті 6 Закону України «Про громадянство України» закріплено, що громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

За правилами абзацу 12, 13 статті 1 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 1 Закону України «Про громадянство України» декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Вищевказані норми дають можливість зробити висновок, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, якщо вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Як вбачається з матеріалів даної справи, дистом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області № 8101.4.1-6286/81.3-19 від 05 березня 2019 року позивачу було повідомлено, про те, що згідно офіційної інформації, наданої Міністерством закордонних справ України та ноти Посольства Російської Федерації в Україні розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід з громадянства Російської Федерації складає 1 820 гривень для заявників - громадян Російської Федерації. При цьому, інших додаткових витрат законодавством на той момент передбачено не було. Вказана суму була актуальна на момент виникнення спірних правовідносин.

В даному випадку, суд звертає увагу, що на момент, коли щодо позивача було прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 3 723,00 грн (три тисячі сімсот двадцять три грн 00 коп.) відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018».

Тобто, виходячи х викладеного вбачається, що половина розміру мінімальної заробітної плати становить 1 861,50 грн (тисяча вісімсот шістдесят одна грн 50 коп.), що не перевищує встановлений розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід із громадянства.

Крім того, розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік на момент подання декларації про відмову від громадянства відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018» становить 4 173,00 грн (чотири тисячі сто сімдесят три грн 00 коп.). Тобто, половина розміру мінімальної заробітної плати становить 2 086,50 грн. (дві тисячі вісімдесят шість грн 50 коп.), що також не перевищує встановлений розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід із громадянства.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вартість саме оформлення припинення громадянства Російської Федерації (оформлення заяви про вихід із громадянства РФ) не перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України, і розмір якої складав 2 086,5 грн (4 173/2 =2 086,5), а тому, в даному випадку, на переконання суду відсутні незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у позивача права на подання декларації про відмову від громадянства Російської Федерації до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області в якого, у свою чергу, не виникає обов`язку з прийняття відповідного документа.

Отже, з огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом, та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у даній справі, суд вважає, що відповідач, під час прийняття рішення про відсутність підстав для подання декларації у позивача, діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог адміністративного позову.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на аналогічний висновок який було викладено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 160/15319/20.

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова