Справа № 320/9316/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2021 року м. Київ № 320/9316/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (код: 39393260, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення 5-а) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску № від 11 серпня 2020 року та зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області здійснити відповідне коригування в інтегрованій картці платника.

За змістом позову заявлені вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску, оскільки за твердженням позивача у нього відсутня будь-яка заборгованість по сплаті єдиного внеску, та останній сплачується за нього роботодавцем.

Ухвалою суду від 12.10.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

28.10.2020 від Головного управління ДПС у Київській області через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач, просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зокрема зазначив, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску № від 11.08.2020 у відношенні позивача було сформовано податковим органом правомірно та відповідно до вимог чинного податкового законодавства.

06.11.2020 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач не погодився з позицією та доводами відповідача, що викладені у відзиві та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 15.12.2021 відповідача у справі - Головне управління ДПС у Київській області () замінено на правонаступника, яким є Головне управління ДПС у Київській області ().

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданого 28.02.1996 Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 , виданого 26.12.2011 Пенсійним фондом України, позивач отримує пенсію по інвалідності (2 група).

Судом встановлено, що позивач має право на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (свідоцтво №4277/10, видане 26.08.2010 Київською обласною КДКА).

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 , позивач з 02.08.2018 перебуває у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Таращаводоканал» та працює на посаді юриста консультанта.

11.08.2020 уповноваженою особою ГУ ДПС у Київській області у відношенні позивача прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску, яким позивача зобов`язано сплатити штраф в розмірі 4206.22 грн., та пеню в розмірі 8036,66 грн., на загальну суму 12242,58 грн., за період з 20.08.2018 по 30.09.2019.

Не погодившись зі вказаним рішення, позивач подав до Державної податкової служби України скаргу, проте за результатами її розгляду ДПС України було винесено рішення №28092/6/99-00-06-03-01-06 від 17.09.2020 про залишення скарги позивача без задоволення, а рішення ГУ ДПС у Київській області від 11.08.2020 № без змін.

Вважаючи рішення відповідача від 11.08.2020 № протиправним та таким, що порушує права позивача, останній вирішив звернутись до суду з даним адміністративним позовом.

Як вбачається зі змісту позову, відзиву та матеріалів справи, спірні правовідносини полягають у тому, що у відповідності до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2021 №2464-VI (далі Закон №2464-VI) контролюючим органом в інтегрованій картці платника позивача за кодом платежу 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) були проведені зокрема наступні нарахування з єдиного внеску:

- 19.04.2018 нараховано за 1 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., сплата відсутня, борг станом на 19.04.2018 становить 2457,18 грн.;

- 19.07.2018 нараховано за 2 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., сплата відсутня, борг станом на 19.07.2018 становить 13362,36 грн.;

- 19.10.2018 нараховано за 3 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., сплата відсутня, борг станом на 19.10.2018 становить 15819,54 грн.;

- 21.01.2019 нараховано за 4 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., сплата відсутня, борг станом на 21.01.2019 становить 18276,72 грн.;

- 19.04.2019 нараховано за 1 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., сплата відсутня, борг станом на 19.04.2019 становить 21030,90 грн.;

- 19.07.2019 нараховано за 2 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., сплачено: 30.08.2019 (платіжні доручення M635877SB, №635878SB) - 20000,00 гри., 30.09.2019 (платіжне доручення №28397805-3) - 1031,00 грн., борг станом на 30.09.2019 становить 2754,08 грн.;

- 21.10.2019 нараховано за 3 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., сплата відсутня, борг станом на 21.10.2019 становить 5508,26 грн.;

- 20.01.2020 нараховано за 4 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., сплата відсутня, борг станом на 20.01.2020 становить 8262,44 грн.

Оскільки позивачем, за твердженням відповідача, належним чином не виконувались вимоги Закону №2464-VI, а саме єдиний внесок за 2017 рік, I-IV квартал 2018 року, I-II квартал 2019 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку, ГУ ДПС у Київській області було винесено оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 11.08.2020 №.

Однак, за доводами позивача, такі нарахування контролюючого органу є протиправними, адже як зазначає позивач, адвокатською діяльністю він не займався та доходу від такої діяльності не отримував, при цьому з серпня 2018 року є найманим працівником юрисконсультом комунального підприємства «Таращаводоканал», а відтак платником єдиного внеску за нього є роботодавець.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Законом №2464-VI визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Вимогами пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 (надалі по тексту - Інструкція №449)

Згідно з вимогами Закону №2464-VI та Інструкції №449, на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Відповідно до пункту 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Крім того, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 1 січня 2018 р., зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 1 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини 8 статті 9 Закону №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (абзац 2 частини 13 статті 25 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини 14 статті 25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Як вже було зазначено вище, спірним рішенням відповідача до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 4206,22 грн. за період з 20.04.2018 до 30.09.2019 та нараховано пеню в сумі 8036,36 грн.

Слід зазначити, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Як вбачається із матеріалів справи, з 2 серпня 2018 року позивач працює в Комунальному підприємстві «Таращаводоканал» на посаді юриста консультанта, тобто в період з 02.08.2018 позивач був застрахованою особою і сплату єдиного внеску до Пенсійного фонду за нього здійснював його роботодавець.

Власне, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, що міститься у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме згідно наявної в матеріалах справи довідки за формою ОК-5 від 21.11.2019, платником єдиного внеску за позивача, зокрема з серпня 2018 року та по жовтень 2019 року був його роботодавець комунальне підприємство «Таращаводоканал» (код: 32254684).

Суд звертає увагу, що у рішенні відповідача від 11.08.2020 №, а також у розрахунку до нього зазначено про те, що штрафні санкції нараховано позивачеві за період 20.04.2018 по 30.09.2019.

Разом з цим, сплату єдиного внеску за позивача, як застраховану особу, його роботодавець (КП «Таращаводоканал») здійснював з серпня 2018 року та зокрема по жовтень 2019 року, що підтверджується відомостями довідки за формою ОК-5 від 21.11.2019.

Таким чином, враховуючи викладене, нарахування податковим органом позивачеві відповідних сум з єдиного внеску, у т.ч. з серпня 2018 року по жовтень 2019 року було неправомірним, оскільки вказані обставини виключають обов`язок позивача щодо сплати єдиного внеску як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема, у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою, тому що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому суд зазначає, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської прибуткової діяльності та факту зайнятості особи.

Не є підставою для сплати єдиного соціального внеску і перебування позивача на обліку в органах фіскальної служби, з огляду на те, що взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Кваліфікуючою ознакою для сплати єдиного соціального внеску самозайнятою особою є саме отримання такою особою доходу від такої діяльності. У зв`язку з цим суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач повинен сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від отримання прибутку.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у рішенні від 02.09.2019 по справі №520/3939/19 (провадження Пз№9901/10/19).

З матеріалів справи вбачається, що позивач хоч і не зупинив право на заняття адвокатською діяльністю, однак жодної діяльності, пов`язаної з адвокатською не здійснював, відповідно, доходу від такої діяльності не отримував.

Суд зазначає, що доказів на спростування вказаних обставин, а також будь-яких доводів на їх заперечення відповідачем не надано.

Крім цього варто також зазначити, що згідно наведених відповідачем у відзиві розрахунків щодо проведених у відношенні позивача нарахувань з єдиного внеску, борг позивача з єдиного внеску виник 19.04.2018 у зв`язку із нарахуванням позивачеві за 1 квартал 2018 року єдиного внеску на суму 2457,18 грн.

Разом з цим, згідно наявної роздруківки ІКП позивача, у подальшому на формування суми податкового боргу з єдиного внеску позивача крім іншого мали вплив 30.04.2018 нарахування на суму 8448,00 грн., що за змістом відзиву було нарахуванням за 2017 рік, а також 30.08.2019 сплата в сумі 10000,00 грн., 31.08.2019 сплата в сумі 20000,00 грн. та 30.09.2019 сплата в сумі 1031,00 грн., у зв`язку з чим станом на 21.10.2019 недоїмка позивача з єдиного внеску почала становити 2754,08 грн.

Отже, судом встановлено, що за відсутності зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, що не заперечується відповідачем.

При цьому, враховуючи період, за яким позивачеві нараховано штрафні санкції та пеню з єдиного внеску (20.04.2018 30.09.2019), з серпня 2018 року позивач перебував у трудових відносинах з КП «Таращаводоканал», що як роботодавець сплачувало за нього відповідні суми єдиного внеску, зокрема з серпня 2018 року по жовтень 2019 року.

Таким чином, спірне рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску № від 11.08.2020 охоплювало період, протягом якого позивачеві контролюючим органом неправомірно нараховувались суми з єдиного внеску, а відтак, нараховані внаслідок цього штрафні санкції та пеня є також неправомірними, що вказує на протиправність прийнятого відповідачем рішення з огляду на необґрунтованість визначних у ньому сум контролюючим органом.

Суд зазначає, що не надає оцінки правомірності нарахування позивачеві сум єдиного внеску за інші періоди окрім того, за який обставинами справи підтверджено неправомірність нарахування контролюючим органом сум єдиного внеску.

Оскільки предметом спору є прийняте відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску, розрахунок якого здійснено у тому числі із використанням вищевказаного спірного періоду, визначені відповідачем суми грошових зобов`язань позивача є неправомірними, що зумовлює необхідність його скасування в цілому.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладені обставини у сукупності, дослідивши наявні докази які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску № від 11.08.2020, яке оскаржується позивачем в межах даної адміністративної справи, є протиправним та підлягає скасуванню.

В частині заявленої позивачем вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника податків позивача, суд зазначає наступне.

Так, відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №825/999/17, від 26 лютого 2019 року по справі №805/4374/15-а, від 25.03.2020 по справі №826/9288/18

Зокрема, у постанові від 06.03.2020 по справі №819/418/15-а судом касаційної інстанції зроблено висновок щодо належності такого способу захисту порушених прав платника податків як подання таким платником відповідного позову про коригування в інтегрованій картці платника відомостей щодо спірної суми податкового боргу.

Виходячи з обставин даної адміністративної справи, де предметом спору є рішення відповідача щодо нарахування позивачеві штрафних санкцій та пені з єдиного внеску за відповідний період, суд вважає, що дані інтегрованої картки платника позивача повинні відповідати його дійсним зобов`язанням перед бюджетом, а тому зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту, вимога щодо здійснення коригування в інтегрованій картці платника позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не виконав покладений на нього Законом обов`язок та не довів суду належними і допустимими доказами правомірності прийнятого ним, та оскаржуваного позивачем рішення. Натомість наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються викладені позивачем доводи щодо необґрунтованості прийнятного відповідачем рішення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку із наявністю пільг, встановлених Законом України «Про судовий збір» та такий ним за подання даного адміністративного позову до суду не сплачувався, а доказів понесення ним інших витрат судових матеріали справи не містять, судові витрати, що підлягають розподілу у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 11 серпня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області (код: 44096797, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення 5-а) вчинити дії щодо приведення інтегрованої картки платника - ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) у відповідність до його дійсних зобов`язань перед бюджетом, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.12.2021.

Суддя Панченко Н.Д.