Справа № 640/18355/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Київ № 640/18355/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» (надалі - позивач), адреса: 03048, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 6 до Головного управління ДПС у м. Києві (надалі - відповідач) адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, в якій позивач просить:

- скасувати Рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №78080 від 30.06.2020, яким прийнято рішення про відповідність товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» п. 8 критеріїв ризиковості платника податку;

- зобов`язати Головне Управління ДПС в м. Києві виключити товариство з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» з переліку платників податків які відповідають критеріям ризиковості платника податку.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень та винесення оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/18355/20 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Патратій О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2021 року № 177 адміністративна справа № 640/18355/20 передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Патратій О.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/18355/20 визначено суддю Клочкову Н.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято до свого провадження та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №78080 від 30.06.2020 не містить доказів наявності податкової інформації, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником з посиланням на відповідні документи. Натомість всі пояснення та документи з приводу зазначених у рішенні обставин, були надані позивачем.

Позивачем наголошено, що кожного разу до повідомлення Комісії та до скарги на рішення контролюючого органу в адміністративному порядку, надані копії договорів та первинних документів, що взагалі не були проаналізовані відповідачем, водночас, загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість.

Також, позивачем зазначено, що на переконання відповідача товариством з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» було реалізовано товари, які відсутні у придбанні, проте, такі висновки податкового органу не відповідають дійсності, оскільки відсутність «вхідного» ПДВ, яке відстежує відповідач, не означає про відсутність товарів чи послуг у придбанні, оскільки постачальник такого товару - ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку за ставкою 5%, неплатник ПДВ, саме тому вхідного ПДВ у позивача на окремі товари немає.

Окрім того, на спростування висновків відповідача щодо відсутності кодів товару на окремі одиниці товару, позивачем зазначено, що такі твердження не відповідають дійсності, оскільки всі товари, що були реалізовані, мають коди УКТЗЕД, що підтверджується копіями податкових накладних.

Позивачем також зазначено, що товариство має орендований офіс, який є постійною юридичною та фактичною адресою з 2017 року; орендодавець ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується договором, актами виконаних робіт та даними ЄРПН та вхідними податковими накладними за весь час діяльності.

Виходячи з вищевикладеного, позивач вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в кому з посиланням на загальні норми податкового законодавства зазначив, що підставою для прийняття рішення Комісії ГУ ДПС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 30.06.2020 №78080 про відповідність позивача п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку стала наявність податкової інформації з бази даних ДПС України, пояснення та документи, аналіз діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ», в процесі якого встановлено, що підприємством реалізовано товари, які відсутні в придбанні. Крім того, окремі товари реалізуються без присвоєння коду товару, податковий кредит сформовано за рахунок передплати за оренду нежитлового приміщення ФОП ОСОБА_3 .

Позивач надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що за своїм змістом, поданий відповідачем відзив не містить жодного заперечення щодо викладених позивачем обставин та правових підстав позову. Відповідач не надав жодних заперечень відносно доводів позивача, якими обґрунтовано протиправність оскаржуваного рішення. Також позивачем наголошено, що наразі правове регулювання спірного питання передбачає можливість платника податків оскаржувати безпідставні та неправомірні дії комісії з віднесення платників податків до ризикових.

Також позивачем долучено до матеріалів справи письмові пояснення ФОП ОСОБА_3 щодо надання позивачеві в оренду нежитлового приміщення на підставі договору оренди нежитлового приміщення №0102САН від 01.02.2019.

Відповідачем також було подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ФОП ОСОБА_3 , яке мотивовано тим, що рішення у даній справі матиме вплив на можливість та право контрагента на віднесення сум ПДВ, сплачених за результатами господарських операцій, проведених із позивачем, до податкового кредиту, проте, суд зауважує, що предметом даного спору не є питання зупинення реєстрації податкової накладної, що слугує підставою для формування податкового кредиту в разі її успішної реєстрації в ЄРПН, а є питання віднесення позивача до переліку ризикових, яке на переконання суду, на даному етапі, до моменту реєстрації відповідної накладної, не впливає на права та інтереси ФОП ОСОБА_3 , а тому клопотання відповідача, з урахуванням приписів статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягає задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, товариство з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» () є юридичною особою, яка зареєстрована відповідно до чинного законодавства України 20 квітня 2017 року, що підтверджується записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 0034089.

Видами діяльності товариства є: код КВЕД 35.11 Виробництво електроенергії (основний); код КВЕД 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; код КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування, код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; код КВЕД 35.14 Торгівля електроенергією; код КВЕД 35.13 Розподілення електроенергії; 35.12 Передача електроенергії.

З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що вперше позивач отримав Рішення про відповідність/невідповідність платника ПДВ критеріям ризиковості платника податку №45508 від 31.03.2020, а також квитанцію № від 31.03.2020 про зупинення реєстрації податкової накладної №3 від 13 березня 2020 року.

У відповідь на зазначене Рішення, позивач надав податковому органу Повідомлення про надання інформації та копії документів щодо невідповідності TOB «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» ІПН 80 критеріям ризиковості платника податку від 03.04.2020 за №03-01, а також додатки до такого Повідомлення на підтвердження здійснених операцій.

У відповідь на Повідомлення про надання інформації та документи позивача, позивач знову отримав від Комісії наступне Рішення про відповідність/невідповідність платника ПДВ критеріям ризиковості платника податку від 10.04.2020 № 48754.

Позивач не погодився з таким Рішенням і 14.04.2020 вдруге подав Комісії Інформацію та копії документів, необхідні пояснення.

Проте, Комісія знову прийняла рішення про відповідність/невідповідність платника ПДВ критеріям ризиковості платника податку від №52088 від 22.04.2020, аналогічне попередньому.

Позивач втретє звернувся до Комісії з листом від 24.04.2020 №05-01 про надання вичерпної інформації та копій документів.

У відповідь на надану інформацію та документи позивач знову отримав практично таке саме Рішення про відповідність/невідповідність платника ПДВ критеріям ризиковості платника податку від 05.05.2020 №55824.

Позивач вчетверте звернувся до Комісії та надав пояснення та документи на підтвердження невідповідності TOB «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» критеріям ризиковості платника податку 02.06.2020 №06-01, на що знову отримав Рішення про відповідність/невідповідність платника ПДВ критеріям ризиковості платника податку від 10.06.2020 №69324.

Позивач вп`яте звернувся до Комісії з поясненнями, клопотанням та копіями документів, на підтвердження невідповідності TOB «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» критеріям ризиковості платника податку 22.06.2020 №06-02, на що знову отримав Рішення про відповідність/невідповідність платника ПДВ критеріям ризиковості платника податку від 30.06.2020 №78080.

Саме Рішення від 30.06.20 за №78080, зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 201.1 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 (що набрала чинності з 01 лютого 2020 року та чинна на момент виникнення даних спірних правовідносин) затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок № 1165).

Вказаний порядок визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі - комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків - сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.

Критерій оцінки ступеня ризиків, достатній для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, - визначений показник автоматизованого моніторингу, що характеризує ризик.

Ризик порушення норм податкового законодавства - ймовірність складення та надання податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації в Реєстрі з порушенням норм підпункту «а» або «б» пункту 185.1 статті 185, підпункту «а» або «б» пункту 187.1 статті 187, абзацу 1 пункту 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України за наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг, дані про яку зазначено в такій податковій накладній/розрахунку коригування, та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість (далі - платник податку) виконання свого податкового обов`язку.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).

Пунктом 6 Порядку № 1165 передбачено, що у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Додатками № 1 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначені Критерії ризиковості платника податку на додану вартість, зокрема, відповідно до пункту 8 Критерієм ризиковості є та обставина, що «У контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування».

Пунктом 6 Порядку № 1165 передбачено, що питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня.

У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

Включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, здійснюється в день проведення засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення.

Платник податку отримує рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку через електронний кабінет у день прийняття такого рішення.

У рішенні зазначається підстава, відповідно до якої встановлено відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

Крім того, згідно з пунктом 7 Порядку № 1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Судом в свою чергу було встановлено, що за формою та змістом оскаржуване рішення контролюючого органу №78080 від 30.06.2020 відповідає формі рішення, викладеного в Додатку № 4 до Порядку № 1165.

Так, у рішенні податкового органу зазначено про відповідність платника податку (позивача) критеріям ризиковості платника, зокрема, пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку.

Бланк рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку містить обов`язкове для заповнення поле «податкова інформація (заповнюється у разі відповідності пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку)» та яка повинна бути розшифрована.

Як вже було зазначено вище, податковим органом було прийнято рішення №78080 від 30.06.2020, яке мотивовано тим, що «Використовуючи бази даних ДПС України, надані пояснення і документи, проведено аналіз діяльності ТОВ «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ», в процесі якого встановлено, що підприємством реалізовано товари: ліхтар (УКТЗЕД 8513), дриль, кутова шліф. машина, гайковерт (УКТЗЕД 8467), послуги з експертизи кошторису, які відсутні в придбанні. Крім того, окремі товари (кутова шліф. машина, машина AG 125-19SE 230V, дріль, стіл, шафа) реалізуються без присвоєння коду товару. Податковий кредит сформовано за рахунок передплати за оренду нежитлового приміщення ФОП ОСОБА_3 )».

Суд зазначає, що комісія контролюючого органу, приймаючи рішення з посиланням на використання даних ДПС України, тобто наявної податкової інформації, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, має обґрунтувати суду на підставі якої інформації комісія дійшла такого висновку та надати належні, допустимі докази в підтвердження цієї інформації.

Натомість відповідачем Протоколу засідання Комісії або витягу з нього до матеріалів справи не надано, відзив відповідача має лише загальні посилання на ризикову діяльність позивача з дублюванням тієї інформації, яка наведена в оскаржуваному рішенні, проте, відповідачем у відзиві на позовну заяву жодним чином не обґрунтовано своїх висновків та не спростовано доводів позивача, наведених в позовній заяві.

Суд зазначає, що матеріали справи містять копії податкових накладних №3 від 13.03.2020, №2 від 28.10.2020 та №3 від 28.10.2019, які містять перелік товарів, які постачались позивачем із зазначенням коду УКТ ЗД напроти кожного товару, включаючи кутову шліф. машина, машину AG 125-19SE 230V, дріль, стіл, шафу, що спростовує висновки відповідача, зазначені в оскаржуваному рішення щодо реалізації окремих товарів без присвоєння коду товару.

Також позивачем долучено до матеріалів справи докази на підтвердження продажу товару, що був придбаний без ПДВ, а саме: видаткову накладну №4 від 18.03.2019, рахунок на оплату №2 від 12.03.2020, виписку по рахунку АТ КБ «Приватбанк» від 13.04.2020 за період з 13.03.2020 по 13.03.2020, видаткову накладу №3 від 31.03.2020.

Також, в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що податковий кредит сформовано за рахунок передплати за оренду нежитлового приміщення, в контексті чого суд зазначає, що згідно з припасами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, зокрема, дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна податкова декларація з податку на додану вартість ТОВ «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» за звітній 2020 рік та додаток №2 до такої декларації, з яких вбачається, що станом на 30.06.2020 позивачем задекларований податковий кредит з ПДВ 436 758, 00 грн, який також включає 429, 33 грн., які за твердженням позивача є переплатою за місяць оренди приміщення. Також позивачем додано до матеріалів справи копію договору оренди з ФОП ОСОБА_3 та додатки до такого договору, а також лист-пояснення ФОП ОСОБА_3 та докази ведення податкового обліку останньою, однак, відповідачем не надано жодних доводів чи заперечень на спростування ведення господарської діяльності між позивачем та ФОП ОСОБА_3 , за наслідками якої позивач має право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Суд наголошує, що матеріали справи свідчать, що перелічені вище документи надавались позивачем в якості додатків до Повідомлень, які були подані у відповідь на Рішення відповідача про віднесення товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» до переліку ризикових платників, однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення досліджувались надані позивачем документи та що такі документи були враховані під час прийняття спірного рішення.

Суд наголошує, що відповідачем не надано жодних доказів того, що він вчиняв будь-які дії, спрямовані на перевірку отриманої від позивача інформації.

Окрім вказаного, з аналізу оскаржуваного рішення вбачається, що контролюючим органом в рядку оскаржуваного рішення «Податкова інформація» не ідентифіковано конкретні ризикові операції та/або податкові накладні платника, в яких були зафіксовані такі операції.

З урахуванням наведеного вище та наявних в матеріалах справи первинних документів, які оформлені позивачем в рамках господарських відносин із контрагентами, копії яких надані разом із поясненнями для прийняття рішення, та які складені у відповідності до вимог законодавства та є первинними документами, що засвідчують факт реального виконання позивачем та його контрагентами господарських зобов`язань, суд вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

За правилами підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію.

Отже, в силу прямих приписів підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17, пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржити до адміністративного суду будь-яке рішення, прийняте контролюючим органом, у тому числі рішення відповідної комісії головного управління ДПС в області, місті Києві та Офісу великих платників податків ДПС щодо встановлення ризиковості платника податків, позаяк жодним нормативно-правовим актом юрисдикція адміністративного суду на розгляд спорів між платниками та контролюючими органами щодо оскарження такого роду рішень не виключається.

При цьому, під час судового розгляду справи суд має встановити порушення прав платника внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та перевірити, чи прийняте таке рішення з дотримання критеріїв, визначених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що приписами пункту 6 Порядку № 1165 передбачено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у разі відповідності платника податків хоча б одному критерію ризиковості платника податку, суд вважає, що встановлення Комісією Головного управління Державної податкової служби у місті Києві відповідності позивача пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку створює перешкоди у здійсненні позивачем його господарської діяльності.

На переконання суду, з урахуванням викладеного та наявності реальних перешкод у подальшій господарській діяльності позивача, включення позивача до переліку ризикових платників податку на додану вартість тягне за собою правові наслідки у вигляді зупинення реєстрації усіх без виключень податкових накладних/розрахунків коригувань, поданих платником.

При цьому, такі наслідки носять для позивача виключно негативний характер з огляду на те, що строк реєстрації кожної податкової накладної значно збільшується, а на позивача покладається додатковий обов`язок щодо надання пояснень та документів, при цьому, остаточне рішення про реєстрацію податкової накладної чи про відмову в реєстрації буде прийнято лише після надання таких пояснень та документів. Негативні наслідки від необґрунтованого прийняття зазначеного рішення полягають також у тому, що контрагенти позивача не мають можливості сформувати податковий кредит за податковою накладною, реєстрація якої зупинена, що у подальшому несе ризики припинення господарських відносин між позивачем та його контрагентами.

Крім того, суд звертає увагу, що внаслідок прийняття рішення (про включення платника до переліку ризикових платників податків) позивач потрапляє у стан правової невизначеності, позаяк контролюючий орган не повідомив, які саме документи необхідно подати для виключення платника податків з переліку ризикових.

Вищевикладене дає підстави суду для висновку про те, що аргументи позивача, що дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи результатів засідання Комісії (за результатами, якої не приймалось рішення про відмову у реєстрації податкової накладної) як і протокол Комісії не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовуються для виконання покладених на контролюючі органи, функцій та завдань) з метою здійснення відповідних прав та обов`язків є необґрунтованими та не беруться судом до уваги.

При вирішенні спору суд також враховує, що пунктом 6 Порядку № 1165 врегульовано процедуру прийняття контролюючим органом рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, зокрема, визначено, що у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податків з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості платника податків. Крім того, додатком 4 до Порядку № 1165 затверджено форму рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, якою прямо передбачено, що таке рішення може бути оскаржене в адміністративному або судовому порядку.

Вказане вище означає, що Кабінет Міністрів України, який за нормами пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України наділений делегованими повноваженнями встановлювати порядок та підстави зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН, прямо визнав юрисдикцію адміністративного суду на розгляд по суті спорів між платниками податків та контролюючими органами щодо правомірності прийняття рішень про включення платників податків до переліку ризикових.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку № 149057 від 18 серпня 2020 року, протиправність якого була встановлена судом в ході розгляду цієї справи, а також подальше включення відповідачем позивача до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, на підставі таких рішень тягне за собою виникнення негативних правових наслідків для позивача.

Отже, на думку суду, наявність запису в базах даних ДПС України про позивача як «ризикове підприємство» порушує права та охоронювані законом інтереси платника, оскільки не дозволяє виконувати покладений на останнього обов`язок щодо реєстрації податкових накладних (пункт 201.1. статті 201 Податкового кодексу України), що фактично позбавляє можливості товариству з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» належним чином проводити свою господарську діяльність.

При цьому, такі додаткові ускладнення у вигляді необхідності надання позивачем додаткових документів та пояснень задля здійснення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних/розрахунків коригування після зупинення їх реєстрації, ставлять позивача у нерівне становище відносно інших платників податку, не включених до переліку ризикових, податкові накладні/розрахунки коригування яких реєструються у Єдиному реєстрі податкових накладних безперешкодно та своєчасно.

Також у цій справі суд враховує правову позицію, висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14 жовтня 2011 року у справі «Щокін проти України» (заява №23759/03) та від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (заява №39766/05) в яких Суд дійшов висновку: по-перше національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство допускало неоднозначне трактування.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Тобто, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У контексті з наведеним вище суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача, який забезпечить ефективне поновлення його порушених прав, є зобов`язання відповідача виключити позивача з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості та задовольнити позовні вимоги у цій частині.

При цьому, суд зауважує, що задоволення цієї вимоги на є втручанням у здійснення відповідачем своїх дискреційних повноважень, оскільки позовна вимога про зобов`язання Головне Управління ДПС в м. Києві виключити товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» з переліку платників податків які відповідають критеріям ризиковості платника податку, є належним способом захисту прав позивача та відповідає частинам 2 і 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, як похідна вимога, а тому також підлягає задоволенню. Крім того, така вимога, як зазначено вище, відповідає останньому абзацу пункту 6 Порядку № 1165.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного та наданих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій, позивачем під час звернення з даним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 4204, 00 грн. Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 4204, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправним скасувати Рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №78080 від 30.06.2020, яким прийнято рішення про відповідність товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» п. 8 критеріїв ризиковості платника податку.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) виключити товариство з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» (адреса: адреса: 03048, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 6, ) з переліку платників податків які відповідають критеріям ризиковості платника податку.

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «САНЛАЙТ- ВЕСЕЛЕ» (адреса: адреса: 03048, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 4204, 00 грн (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова