Справа № 260/6328/21
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Ужгород№ 260/6328/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Ватлін Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 грудня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 20 грудня 2021 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області), яким просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо не врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи в колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року по 09.01.1992 року та зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області врахувати у страховий стаж ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року до 09.01.1992 року і здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням даного стажу роботи з дати призначення пенсії, з 29.06.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.06.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії. До заяви ним було додано всі необхідні документи, в тому числі, трудову книжку серії НОМЕР_1 від 15.02.1979 року; довідку про членство та роботу в колгоспі від 27.05.2021 року; довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 27.05.2021 року; довідку про реорганізацію; довідку про встановлений виробіток мінімуму в колгоспі "Дружба" від 27.05.2021 року; диплом про навчання та інші документи. 08.09.2021 року позивач отримав листа відповідача, яким останній повідомив про призначення пенсії позивачу з 29.06.2021 року, з урахуванням страхового стажу 33 роки 1 місяць 9 днів. З даного листа позивачу стало відомо, що відповідачем не було враховано до страхового стажу позивача період його роботи в колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року по 01.05.1998 року. Не погодившись із такими діями відповідача, 22.09.2021 року позивач звернувся до останнього із заявою про врахування до його стажу вказаного періоду та здійснення перерахунку пенсії по віку з дати її призначення з врахуванням повного стажу роботи в колгоспі "Дружба".

Листом від 06.10.2021 року за № 5136-5048/Б-02/8-0700/21 відповідач повідомив, що 04.10.2021 року електронну пенсійну справу позивача приведено у відповідність, період його роботи в колгоспі "Дружба" після 09.01.1992 року враховано до страхового стажу з дати призначення пенсії. При цьому, період роботи позивача в колгоспі "Дружба" до 09.01.1992 року відповідачем не було враховано в страховий стаж через те, що у вказаному періоді мінімум трудової участі в колгоспі був встановлений в грошових одиницях.

З діями відповідача щодо не врахування в страховий стаж позивача періоду його роботи в колгоспі "Дружба" з 16.10.1992 року ОСОБА_1 не погоджується, а тому звернувся із даним позовом до суду про зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати позивачу відповідний стаж.

Ухвалою судді від 16.11.2021 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву у разі її заперечення.

09.12.2021 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що ГУ ПФУ в Закарпатській області не визнає вимоги в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що до страхового стажу позивачу не зарахований період роботи з 16.10.1984 року по 09.01.1992 року в колгоспі "Дружба" оскільки відсутня інформація про виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві. Із запису в трудовій книжці ОСОБА_1 не вбачається, що він виконував або не виконував річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивачем при поданні заяви 18.06.2021 року про призначення/перерахунок пенсії було надано трудову книжку серії НОМЕР_1 .

Згідно записів трудової книги позивача, встановлено наступне:

Запис № 1 13.09.1978 року прийнятий на роботу помелектроавтокарщика в механічний цех (Пр. № 71-к від 13.09.1978 року);

Запис № 2 16.02.1979 року звільнений з роботи по ст. 38 КЗпП УССР за власним бажанням (Пр. № 14-К від 16.02.1979 року);

Запис № 3 01.03.1979 року прийнятий на роботу слюсарем-газовиком (Пр. № 31 від 01.03.1979 року);

Запис № 4 01.07.1979 року звільнений з роботи у зв`язку з навчанням (Пр. № 108 від 01.07.1979 року);

Запис № 5 01.09.1979 року навчання в Львівському сільськогосподарському інституті (Диплом № NB-1 № 107002);

Запис № 6 16.10.1984 року прийнятий на роботу інженером-землевпорядником у колгосп "Дружба" (Пр. № 12 від 16.10.1984 року);

Запис № 7 - 01.05.1998 року звільнений з роботи в зв`язку з переходом на роботу в районний відділ земельних ресурсів (Розпор. № 18 від 03.05.1998 року);

Крім того, при зверненні до пенсійного органу позивачем було надано: довідку за № 15 від 27.05.2021 року про членство та трудову участь у колгоспному виробництві колгоспу "Дружба"; довідку про заробітну плату № 15 від 27.05.2021 року за період роботи з 16.10.1984 року по 01.05.1998 року в колгоспі "Дружба"; довідку про реорганізацію колгоспу "Дружба"; про підписання і оформлення довідок одноосібно директором СТОВ "Дружба"; про встановлення в колгоспі "Дружба" виробітку мінімуму; архівну довідку № Б-194/01-13 від 29.06.2021 року, видану державним архівом Закарпатської області за період з 1989 року по 1990 рік, диплом про навчання в Львівському сільсько-господарському інституті.

Так, за результатом розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії відповідачем призначено пенсію позивачу з 29.06.2021 року, з урахуванням страхового стажу 33 років 1 місяця 9 днів (індивідуальний коефіцієнт страхового стажу 0,330863), а також заробітної плати згідно даних персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 року по 31.12.2020 року (індивідуальний коефіцієнт заробітку 1,45717). Страховий стаж враховано по 31.12.2020 року.

При цьому, період роботи в колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року по 01.05.1998 рік не враховано до страхового стажу позивача, оскільки в документах колгоспу "Дружба" (СТОВ "Дружба") відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві для працівників колгоспу та облік робочого часу зазначено в грошових одиницях, періоди підтверджені актами перевірок № 110 від 13.07.2021 року та № 513 від 16.08.2021 року врахувати до страхового стажу неможливо.

21.09.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про врахування до його страхового стажу періоду роботи в колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року по 01.05.1998 року та необхідність здійснення перерахунку його пенсії по віку з дати її призначення з врахуванням повного стажу роботи в колгоспі "Дружба".

Листом ГУ ПФУ в Закарпатській області від 06.10.2021 року № 5136-5048/Б-02/8-0700/21 позивача повідомлено, що 04.10.2021 року електронну пенсійну справу позивача приведено у відповідність, періоди роботи в колгоспі "Дружба" з 09.01.1992 року по 09.03.1993 року враховано до страхового стажу позивача з дати призначення пенсії.

Що стосується періоду роботи в колгоспі "Дружба" до 09.01.1992 року зазначено, якщо в колективному господарстві облік трудової участі провадився у людино-годинах, для обчислення страхового стажу за фактичною тривалістю людино-години переводяться у дні. Робочий день це встановлена законом норма робочого часу протягом доби, яка лежить в основі його правового регулювання. Тривалість робочого дня залежить від кількості робочих днів на тиждень. При шестиденному робочому тижні тривалість робочого дня встановлюється законом, а при п`ятиденному визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності. Тобто тривалість робочого дня залежить від кількості робочих днів на тиждень, графіка змінності тощо. Питання проведення відпрацьованих працівником людино-годин у вихододні (трудодні) розглядається з урахування інформації щодо тривалості робочого дня на підприємстві, в установі чи організації, де працювала особа. Наприклад, якщо в колгоспі був 8-годинний робочий день та працівником відпрацьовано 56 людино-годин, це складатиме 7 вихододнів (трудоднів). Зазначено, що законодавством не передбачалося обліку робочого часу в грошових одиницях.

Отже, підстав для врахування періоду роботи до 09.01.1992 року в колгоспі "Дружба" в Головного управління немає підстав.

Фактично, за твердженням відповідача період роботи у в колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року по 09.01.1992 року не враховано, через відсутність встановлення мінімуму трудової участі та фактично відпрацьованих трудоднів.

У відповідності до Відомостей наданих директором СТОВ "Дружба" про кількість трудоднів ОСОБА_1 міститься наступне:

період вироблені трудодні (крб.)

1984 608,58

1985 2380,98

1986 3969,74

1987 1852,50

1988 2557,40

1989 4630,64

1990 3661,85

л/д

1991 274

1992 282

1993 259

1994 239

1995 256

1996 213

1997 150

1998 21

Довідкою № 3 від 15.10.2021 року, виданою дирекцією СТОВ "Дружба" с. Стеблівка Хустського району встановлено, що в бувшому колгоспі "Дружба" виробіток мінімуму трудової участі в громадському господарстві був встановлений в рублях (карбованцях), а саме: з 1966 року по 1974 року - встановлений мінімум 120 крб. за рік, з 1975 по 1990 роки встановлений мінімум 250 крб., з 1991 року по 26.02.2000 року встановлений мінімум 120л/днів за рік.

Як вбачається з вказаних довідок за виконану в колгоспі "Дружба" роботу позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата.

Так, згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема пенсія за віком.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а. за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Положеннями частин першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

В даному випадку спірним є питання зарахування роботи позивача у колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року по 09.01.1992 роки, тобто за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Нормами ст. 62 Закону №1788 також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Вказане кореспондується з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР ВІД 21.04.1975 року № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова №310).

Згідно п. 5 Постанови № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум-трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (надалі - Інструкція № 58), містить аналогічні норми, які містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Отже, суд зазначає, що відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, від 06.03.2018 року у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, в свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, можна зробити висновок, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці, неточність записів про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, у відповідача відсутні правові підстави для виключення з стажу роботи-позивача періодів його роботи в колгоспі "Дружба" за вказаний вище період його роботи за наявності трудової книжки, довідок, табуляграм, тощо, оскільки працівник не може відповідати за те чи інше оформлення довідок на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в численних постановах, зокрема в постанові від 21.02.2018 року у справі №6877975/17.

Суд зазначає, що, як вбачається з трудової книжки, запис про прийняття позивача на роботу в колгосп "Дружба" не містить будь-яких виправлень чи неточностей, в даному записі зазначено номер та дату наказу про призначення на посаду.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

В даному випадку відомості про прийняття на роботу позивача наявні в трудовій книжці, не мають будь-яких недоліків та підтверджують факт роботи позивача у колгоспі "Дружба". Відтак, факт наявності стажу роботи на вказаному підприємстві підтверджено трудовою книжкою на підставі закону, оскільки факт прийняття на роботу та роботи можливо достовірно встановити з даних трудової книжки.

Згідно із записом № 7 трудової книжки позивач 01.05.1998 року звільнений з роботи в зв`язку з переходом на роботу в районний відділ земельних ресурсів.

Отже, факт перебування в трудових відносинах підтверджується саме записом про прийняття на роботу. Записом про звільнення з роботи для встановлення тривалості стажу, що враховується для обрахунку пенсії встановлюється день завершення таких відносин, який зазначається датою прийняття розпорядження № 18 від 03.05.1998 року.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є саме відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач, відмовляючи у зарахуванні позивачу спірного періоду, не врахував що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

Враховуючи вищезазначені норми та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що вказані документи в своїй сукупності підтверджують період роботи позивача у колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року по 09.01.1992 року. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а відтак, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

При цьому, надавати уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно лише в разі коли відсутні відомості в трудовій книжці.

Згідно Розділу 4 Порядку 22-1 - 4.1. Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі. 4.2. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі. 4.3. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. 4.7. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

В даному випадку відповідачем не дотримано норм чинного законодавства, щодо врахування спірних періодів до трудового стажу для призначення пенсії по віку, а відтак відповідач в даному випадку діяв не в межах та не в спосіб встановлений чинним законодавством щодо визначення трудового стажу, який дає право позивачу на призначення відповідної пенсії.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Пенсійний орган повинен використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії за віком, спірних періодів.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) ССПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ССПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (№ 44277/98).

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених фактів та обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи в колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року по 09.01.1992 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати у страховий стаж ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року до 09.01.1992 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням періоду його роботи в колгоспі "Дружба" з 16.10.1984 року до 09.01.1992 року з дати призначення пенсії, 29.06.2021 року.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

6. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті