Справа № 193/1095/21
Суддя: Томинець О. В.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/193/14/21
17 грудня 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Томинця О. В.,
за участі секретаря судового засідання Хомич Н. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
24.09.2021 позивач звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області, як адміністративного суду, із вказаним адміністративним позовом, згідно якого просив скасувати постанову серії БАА № 146533 від 08.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В обґрунтування уточнених позовних вимог від 12.10.2021 позивач вказав, що 08.09.2021 інспектором патрульної поліції взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП старшим лейтенантом поліції Андрусяк Олександром Володимировичем було винесено постанову серії БАА № 146533 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідно до змісту постанови, він 08.09.2021 об 11 год. 20 хв. на автомобільній дорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ на 57 км керуючи транспортним засобом Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.18 (рух ліворуч) та здійснив рух прямо на перехресті, чим порушив додаток 2 Правил дорожнього руху України.
Наголошує, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, адже всупереч вимогам ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» йому не було проінформовано підстави зупинки його транспортного засобу.
Не здійснивши розгляду справи та не оцінивши доказів по справі, у відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, відповідач почав звинувачувати його в тому, що він вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Вказує, що в оскаржуваній постанові не заначений технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, його не було належним чином ознайомлено з правами, що передбачено ст. 268 КУпАП. В свою чергу інспектор Андрусяк О.В. обмежився загальними фразами про право не надавати показання, право користуватися правовою допомогою та право на оскарження постанови.
Незважаючи на це ним було заявлено клопотання, у відповідності до ст. 268 КУпАП, про долучення до матеріалів адміністративної справи пояснення свідків, які були пасажирами його автомобіля, на що відповідач повідомив, що він не має можливості долучити такі пояснення до матеріалів адміністративної справи, оскільки він складає постанову, а не протокол. Позивач наголошує на тому, що відповідач цим позбавив його належним чином використати свої права, як особи яка притягається до адміністративної відповідальності.
Крім того, ним було заявлено намір скористатись правовою допомогою, на що йому не було надано фахівця у галузі права, і взагалі не було надано часу для обрання ним фахівця у галузі права.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови про адміністративну відповідальність, має відповідати вимогам, передбаченими ст. ст. 283, 284 КУпАП, зокрема повинні бути зазначені докази в обґрунтування правопорушення. Пунктом 24 вищевказаної Постанови звертається увага судів на неприпустимість під час розгляду справ про адміністративні правопорушення ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
10.11.2021 від відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив, з якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог за таких підстав.
В обгрунтування відзиву на позовну заяву відповідач наголошує на тому, що працівником відповідача - інспектором патрульної поліції взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП старшим лейтенантом поліції Андрусяк Олександром Володимировичем та його напарником під час патрулювання 08.09.2021 забезпечуючи охорону громадського порядку та безпеку дорожнього руху на стаціонарному дорожньому посту «Коблево» було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій автомобіля «MAZDA 3» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , рухаючись на 57 му кілометрі автодороги М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ», порушив вимогу дорожньої розмітки 1.18 ПДР України, зі смуги, що зобов`язує водія рухатися ліворуч, здійснив рух прямо.
Після чого патрульними було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу, згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Поліцейський, підійшовши до водія, ким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину зупинки і перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. п. 2.1, 2.4 «а» ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію». Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимоги дорожньої розмітки 1.18 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення (далі - постанова) щодо позивача. Позивачу повідомлено, що розгляд справи, за дане порушення, буде проводитися на місці. Водію було роз`яснено права особи, згідно ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Права водію було роз`яснено в повній мірі. Після чого інспектор виніс постанову та наклав стягнення на позивача в розмірі 340 (триста сорок) гривень, відповідно до санкції статті.
Вказує, що за результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного порушення, ним було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 340 грн. шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 146533 від 08.09.2021.
15.11.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач вказує, щодо виявлення правопорушення безпосередньо відповідачем вказує, що ні інспектором Андрусяк О. В. ні його напарником не могли бути безпосередніми свідками вчинення ним правопорушення, яке відбулось на стаціонарному дорожньому посту «Коблево», тобто за три кілометра від місця його фактичної зупинки транспортного засобу.
Окрім цього, наголошує, що у постанові вказаний технічний засіб, на якому ніби зафіксований факт скоєння ним адміністративного правопорушення, однак зазначений технічний засіб не індивідуалізований, а саме не вказана назва, модель та вид технічного засобу. Тому вважає, що згідно ч. 3 ст. 73 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Враховуючи викладене вказує, що неналежна ідентифікація технічного засобу, яким здійснюється відеофіксація ставить під сумнів допустимість доказу, оскільки не дає можливості визначити чи використовувся даний технічний засіб.
Позивач у відповіді на відзив вказує, що ним під час розгляду справи про притягнення його адміністративної відповідальності було заявлено клопотання про надання правової допомоги, а саме просив надати йому фахівця в галузі права, однак відповідачем заявлене клопотання було проігноровано, що також є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відповідач не надав можливості скористатись правами передбаченим ст. 268 КУпАП, а саме надання доказів, (пояснення свідків), хоча він на цьому наполягав.
29.09.2021 ухвалою судді було залишено даний позов без руху.
12.10.2021 подано заяву про усунення недоліків адміністративного позову разом із додатками.
12.10.2021 було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.
Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та враховуючи надані ним позовні вимоги та відповідь на відзив просить позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладені у позовній заяві, просить їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до зали судового засідання також не з`явився. причини неявки суду не повідомив.
На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності наявні у ній докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до постанови серії БАА № 146533 від 08.09.2021 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MAZDA 3» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , рухаючись 57-м кілометром автодороги М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ», порушив вимогу дорожньої розмітки 1.18 ПДР України(додаток 2 ПДР України), зі смуги, що зобов`язує водія рухатися ліворуч, здійснив рух прямо та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП ( а.с.10).
Зазначену постанову він отримав на місці зупинки транспортного засобу, а саме 08.09.2021, до суду позивач звернувся 18.09.2021 (а.с. 26).
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно розділу 34.1 ПДР України, розмітка 1.18 показує дозволені на перехресті напрямки руху по смугах. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаками 5.16 та 5.18.
Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно п. 8.5.1 ПДР України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
За порушення даного пункту ПДР передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, вищезазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.
Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.
Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
В свою чергу, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Під час дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що спірна постанова містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис порушення позивачем правил дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. ст. 73, 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 19.02.2020 року у справі №524/1284/17.
Суд визнає наданий відповідачем відеозапис належним та допустимим доказом по справі, оскільки згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Судом було оглянуто відеозаписи які містяться на ДВД-диску долученого відповідачем до відзиву.
Відповідно до постанови КМУ №1363 від 28.12.2011 року «Про затвердження Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» та відповідно до статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», в якій визначено категорії осіб яким відповідно до цього Закону та інших Законів України надано право на безоплатну вторинну правову допомогу, вказаними нормативно-правовими актами не встановлено обов`язку співробітників поліції викликати особі яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ адвоката (захисника).
Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови, остання відповідно до ст. 283 КУпАП, містить посилання на докази, якими підтверджено вчинення позивачем інкримінованого правопорушення, зокрема, у п. 7 постанови зазначено, що до неї додається відео DM4011.
Крім того, згідно повідомлення, адресованого позивачеві на його запит наданого до Департаменту патрульної поліції УПП в Миколаївській області, проінформовано позивача, що стаціонарний пост забезпечений технічним приладом відеофіксації Hikvision DS2CD2T43G0-I8. На відео досліджені у судовому засіданні, що додані відповідачем до відзиву, між собою логічно побудовані та узгоджені між собою, відображаючи увесь хід руху позивача на своєму автомобілі та факт порушення ним ПДР України.
Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що відеофайли, долучені до справи, є належними та допустимими доказами скоєння позивачем адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно з частини 3, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 146533 від 08.09.2021 винесена уповноваженою на те посадовою особою, а також за формою і змістом відповідає вимогам ст. ст. 255, 256, 283 КУпАП.
Судом встановлено, факт порушення позивачем п.8.5.1 ПДР України, а саме: не виконання вимог дорожньої розмітки 1.18 (додаток 2), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та у зв`язку з чим на нього було накладено уповноваженою особою адміністративне стягнення, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
З огляду на викладене, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 146533 від 08.09.2021 винесена відносно позивача уповноваженою посадовою особою та відповідає вимогам закону, а відтак вимоги позову є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягають.
За змістом положень ч.3 ст.139 КАС України у зв`язку повною відмовою у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 , понесені ним судові витрати на оплату судового збору, у розмірі 454 грн., слід віднести на його рахунок.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про дорожній рух», ст. 9, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП України, ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 122, 159, 229, 241-246, 255, 262, 286, 295 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані відповідача: Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області, юридична адреса: вул. Новозаводська, 1 Б, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54056.

Суддя О. В. Томинець