Справа № 440/7552/21
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокум. ПолтаваСправа № 440/7552/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Волошко А.В.,

представника відповідача - Гизили Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви 02 липня 2021 року) до Головного управління ДПС у Полтавській області /далі - відповідач / про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року /а.с.45-48/.

Позов обґрунтований тим, що позивач перебуває на податковому обліку як особа, яка має право провадити незалежну професійну діяльність (адвокатську), проте у період з 27 серпня 2015 року по 27 лютого 2018 року її право на заняття адвокатською діяльністю було зупинено, а також доходів від провадження незалежної професійної діяльності (адвокатської) у спірний період вона не отримувала. Крім того, позивач є пенсіонером за віком з листопада 2010 року, а тому не є платником єдиного соціального внеску. Таким чином, вимога №Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року про сплату боргу (недоїмки) в сумі 29621,68 грн винесена відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази, а ухвалою від 25 серпня 2021 року допущено заміну відповідача - Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43142831) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44057192).

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 93-94/ зазначив, що позивач перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа, яка займається незалежною професійною (індивідуальною адвокатською) діяльністю з 24 вересня 2010 року, а тому є платником єдиного внеску відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". В інтегрованій картці позивача по єдиному внеску в автоматичному режимі проведено нарахування єдиного внеску за період з лютого 2018 року по ІV квартал 2020 року, у зв`язку з чим 16 квітня 2021 року ГУ ДПС у Полтавській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8661-51/830. За наявності статусу «ФО-пенсіонер» позивач має право користуватися пільгою по сплаті єдиного внеску та поданні звітності лише з 01 січня 2021 року, оскільки Закон України №592-ІХ від 13 травня 2020 року, яким внесено зміни до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", набрав чинності з 01 січня 2021 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, а також призначено підготовче засідання, а ухвалою від 09 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилася та свого представника до суду не направила, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи.

Частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом першим частини третьої цієї статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на те, що позивач (її представник) в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суд не повідомила, суд визнав за можливе проводити судове засідання за відсутності позивача (її представника).

В судовому засіданні представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши вступне слово відповідача та дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до загальнодоступних відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України /а.с. 55/ ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №075 від 03 серпня 1993 року /а.с. 9, 52/; з 27 серпня 2015 року її право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" на підставі рішення РА Полтавської області № 7 від 27 серпня 2015 року /а.с. 53/, а 27 лютого 2018 року право на заняття адвокатською діяльністю поновлено згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 31 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" на підставі рішення РА Полтавської області № 4 від 27 лютого 2018 року /а.с.54/.

ОСОБА_1 до контролюючого органу подано 02 травня 2019 року податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік /а.с.13-14/, в якій зазначено про відсутність у неї доходів за 2018 рік.

ОСОБА_1 до контролюючого органу подано 30 червня 2020 року податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік /а.с.15-16/, в якій зазначено про відсутність у неї доходів за 2019 рік.

ОСОБА_1 до контролюючого органу подано 30 квітня 2021 року податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік /а.с.71-72/, в якій зазначено суму доходу, отриманого фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, в сумі 4350,00 грн за 2020 рік.

Згідно з інтегрованою карткою з єдиного внеску /а.с.98-101/ єдиний внесок в сумі 29621,68 грн нарахований ОСОБА_1 за період з І кварталу 2018 року по IV квартал 2020 року.

16 квітня 2021 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року, якою ГУ ДПС у Полтавській області вимагало від ОСОБА_1 сплатити недоїмку за платежем з єдиного внеску в сумі 29621,68 грн /а.с. 96/.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року направлена ГУ ДПС у Полтавській області ОСОБА_1 та вручена адресату 29 квітня 2021 року /а.с. 96-зворот/.

Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України №12112/6/99-00-06-02-01/06 від 31 травня 2021 року /а.с. 97/ вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року - без змін.

З вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року позивач не погодилася та звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини одночасно урегульовані як нормами Податкового кодексу України (в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства) /далі - ПК України/, так і нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (в частині умов та підстав справляння ЄСВ) /далі - Закон № 2464-VI (у відповідних редакціях Закону)/.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI /далі - Закон № 5076-VI/ адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Платників єдиного внеску перелічено у статті 4 Закону № 2464-VI.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Особливості нарахування ЄСВ в залежності від категорії його платників закріплено у статті 7 Закону № 2464-VI.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, діючій з 01 січня 2018 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5- 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

За визначенням, наведеним у пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2464, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року - 3723 грн.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2019 року - 4173 грн.

Законом України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2020 року - 4723 грн.

Отже, мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 819,06 грн (3723 грн х 22%), у 2019 році - 918,06 грн (4173 грн х 22%), а у 2020 році - 1039,06 грн(4723 грн х 22%).

Таким чином, у разі якщо платником єдиного внеску не отримано дохід (прибуток) в окремому місяці звітного року (з 01 січня 2018 року - звітного кварталу), такий платник зобов`язаний визначити суму єдиного внеску за цей місяць на рівні розміру мінімального страхового внеску.

Пунктом першим частини другої статті 6 Закону №2464-VI встановлений обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції закону, діючій з 01 січня 2018 року) платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи, що позивач самостійно не обчислила та не сплатила суму єдиного внеску за період з лютого 2018 року по ІV квартал 2020 року податковим органом визначено суму недоїмки з єдиного внеску на загальну суму 29621,68 грн /а.с.99-101/ та сформовано вимогу про її сплату № Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року.

Позивач стверджує, що доходів у спірний період за провадження незалежної професійної діяльності вона не отримувала, а відтак не зобов`язана сплачувати ЄСВ.

Відхиляючи такий довід позивача, суд виходить з наступного.

Зі змісту положень Закону № 2464-VI слідує, що перебуваючи на обліку в контролюючому органі, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок відповідно до визначеної бази нарахування єдиного внеску. При цьому базу нарахування єдиного внеску зобов`язані визначати платники - як ті , що отримують, так і ті, які не отримують дохід від провадження незалежної професійної діяльності. Таким чином, сплата ЄСВ залежить від наявності у особи статусу самозайнятої особи, а не від факту отримання прибутку від адвокатської діяльності.

Відповідно до частини шостої статті 31 та частини сьомої статті 32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю та відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Судовим розглядом встановлено, що у спірний період з лютого 2018 року по грудень 2020 року заява про зупинення адвокатської діяльності нею не подавалася та право на заняття адвокатською діяльністю в установленому законом порядку не зупинялося.

Таким чином, у період з лютого 2018 року по ІV квартал 2020 року (включно) позивач як самозайнята особа, яка провадить адвокатську діяльність, зобов`язана була сплачувати єдиний внесок незалежно від того, чи отримано нею у вказаний період дохід (прибуток) від заняття адвокатською діяльності, чи ні.

Відхиляючи довід позивача про відсутність у неї обов`язку сплачувати ЄСВ, оскільки вона є пенсіонером з 2010 року, суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, чинної з 11 жовтня 2017 року по 31 грудня 2020 року) особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції Закону України від 13 травня 2020 року № 592-IX, який набрав чинності з 01 січня 2021 року) особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведених положень слідує, що у зв`язку з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, яким внесено зміни, зокрема, до частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI, які набули чинності з 01 січня 2018 року, пільга по сплаті єдиного внеску не поширювалась на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та у зв`язку із прийняттям Закону України від 13 травня 2020 року № 592-IX, який набрав чинності з 01 січня 2021 року, пільга по сплаті єдиного внеску поширена також на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а тому з 01 січня 2021 року при наявності у позивача статусу пенсіонера на неї поширюється пільга по сплаті ЄСВ.

Оскільки позивач не виконала свій обов`язок зі сплати єдиного внеску, покладений на неї пунктом 5 частини першої статті 4, пунктом 2 частини першої статті 7, частиною восьмою статті 9 Закону №2464, суд доходить висновку про правомірність формування відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС в Полтавській області № Ф-8661-51/830 від 16 квітня 2021 року слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) про визнання протиправною та скасування вимоги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17 грудня 2021 року.

Суддя Н.І. Слободянюк