Справа № 500/4628/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/4628/21 пров. № А/857/19436/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 500/4628/21 (головуюча суддя Чепенюк О.В., час ухвалення 10 год. 50 хв., м. Тернопіль, повний текст рішення складено 27 вересня 2021 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: а) визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монголію та з 04.12.2000 по 30.08.2002 в ПМП ,,Фінансові гарантії до страхового стажу протиправною;

б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монголію та з 04.12.2000 по 30.08.2002 в ПМП Фінансові гарантії та зробити перерахунок пенсії з 05.05.2015.

Рішенням від 28 вересня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монгольську Народну Республіку та з 04.12.2000 по 30.08.2002 в Приватному малому підприємстві ,,Фінансові гарантії.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монгольську Народну Республіку та з 04.12.2000 по 30.08.2002 в Приватному малому підприємстві Фінансові гарантії та здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з 01.01.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що позивач не виконав вимоги пенсійного органу щодо подання уточнюючих довідок для підтвердження спірних періодів роботи в ПМП ,,Фінансові гарантії та в Монголії, куди позивач був направлений у відрядження.

Вказує на те, що у записі в трудовій книжці про звільнення позивача з ПМП ,,Фінансові гарантії відсутній номер наказу про звільнення, а запис про період роботи позивача у Монголії містить лише запис про направлення останнього у відрядження, однак записи про періоди роботи за кордоном відсутні.

Відтак, вважає правомірним неврахування наведених вище періодів роботи до страхового стажу позивача.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.05.2015 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як працюючий пенсіонер, що вбачається з протоколу про призначення пенсії (а.с.34).

13.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою-запитом щодо зарахованих до його страхового стажу періодів та можливості проведення перерахунку пенсії (а.с.19-29). Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.01.2021 ОСОБА_1 повідомлено, що період роботи з 04.12.2000 по 30.08.2002 в ПМП ,,Фінансові гарантії не враховано до розрахунку його страхового стажу, оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення з роботи відсутній номер наказу. Також зазначено, що згідно записів трудової книжки з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 заявник направлявся у відрядження в Монголію, однак записи про періоди роботи за кордоном відсутні.

Вказано, що для зарахування вищезазначених періодів до страховою стажу необхідно надати уточнюючі довідки із зазначенням періодів роботи за кордоном, посади, а також підстави видачі (номера та дати відповідних наказів).

Пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства. Підстав для проведення інших перерахунків на даний час немає (а.с.30-33).

29.03.2021 позивач повторно звернувся із заявою до відповідача щодо зарахування спірних періодів до його страхового стажу (а.с.56-63).

У відповідь на своє звернення отримав листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 13.04.2021 про відсутність підстав для зарахування таких періодів до страхового стажу (а.с.64-67).

У подальшому на неодноразові звернення ОСОБА_1 надано відповіді Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області у листі від 29.06.2021 та Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України у листі від 07.07.2021, у яких йдеться про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в Монгольській Народній Республіці з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992, а також періоду роботи в ПМП ,,Фінансові гарантії з 04.12.2000 по 30.08.2002 у зв`язку з необхідністю надання додаткових документів на підтвердження стажу роботи у вказані періоди (а.с.77-80, 81-83).

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та стверджує, що не зарахування до його страхового стажу згаданих періодів роботи порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що записи у трудовій книжці позивача, а також інші долучені позивачем на підтвердження страхового стажу документи, підтверджують страховий (трудовий) стаж позивача у спірний період, а тому такий протиправно не був врахований відповідачем при призначенні пенсії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII ,,Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Так, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Зокрема, у пункті 3 Порядку №637 зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а вимагати інші підтверджуючі наявний стаж документи пенсійний орган може лише у випадках, наведених вище.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться наступні записи щодо спірних періодів роботи позивача (а.с.164-170):

Розділ ,,Відомості про роботу:

Тернопільський обласний відділ народної освіти

Записи №7 і №8, датовані 26.08.1982 та 13.07.1985 знаходився у відрядженні на педагогічній роботі в Монгольській Народній Республіці, підстава наказ №650-к від 12.07.1985 по Міністерству освіти УРСР (а.с.165, 169).

Запис №20, 15.08.1990-05.10.1992 - знаходився у відрядженні на педагогічній роботі в Монгольській Народній Республіці, підстава наказ №902-к від 01.08.1990 по облуправлінню (а.с.166 зворот).

Вказані записи засвідчені підписами посадових осіб та скріплені печаткою.

Щодо періоду роботи в Приватному малому підприємстві ,,Фінансові гарантії з 04.12.2000 по 30.08.2002 у трудовій книжці наявні такі записи:

Розділ ,,Відомості про роботу:

Запис №28, 04.12.2000 прийнятий на роботу в ПМП Фінансові гарантії на посаду комерційного директора, підстава: наказ від 04.12.2000;

Запис №29, 30.08.2002 звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України, підстава: наказ від 30.08.2002 (а.с.167).

Записи про роботу у вказаний періоди засвідчені підписом директора підприємств та скріплені відповідною печаткою.

Порядок ведення трудових книжок у вказані періоди роботи позивача було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі Інструкція №162), а в подальшому Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі Інструкція № 58).

Суд першої інстанції ретельно дослідив вказані вище записи у трудовій книжці позивача, які відносяться до спірного періоду його трудової діяльності, що не врахована пенсійним органом до страхового стажу, та встановив, що номер наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи в ПМП ,,Фінансові гарантії у відповідному записі трудової книжки не вказано, а зазначена лише дата наказу ,,30.08.2002. При цьому згаданий запис №29 засвідчений підписом директора підприємства (а.с.167).

Колегія суддів погоджується з апелянтом, що відсутність номера наказу про звільнення суперечить як вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162, так і вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу в позивача за спірний період.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З матеріалів справи також встановлено, що позивач на підтвердження вказаного періоду роботи в ПМП ,,Фінансові гарантії подав до суду копію довідки №7-2002 від 30.08.2002, виданої ПМП ,,Фінансові гарантії, щодо спірного періоду роботи ОСОБА_1 на посаді комерційного директора на вказаному підприємстві (а.с.162).

Також на запити позивача надано відповіді у листах Державного архіву Тернопільської області від 10.06.2021 та Архівного відділу Тернопільської міської ради від 22.07.2021, за змістом яких у згадані архівні установи документи ПМП ,,Фінансові гарантії на зберігання не надходили (а.с.86, 89). Відтак, позивач позбавлений можливості надати додаткові відомості про такий період його діяльності.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що записи у трудовій книжці позивача у сукупності в вказаними вище доказами вказуються про наявність законних підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 04.12.2000 по 30.08.2002 у ПМП Фінансові гарантії.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції в частині не зарахування до страхового стажу періодів з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монгольську Народну Республіку, з огляду на те, що в трудовій книжці записи про періоди роботи за кордоном відсутні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І, пункту 50 розділу ІІ, пунктів 52, 53 розділу ІІІ Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 365 від 25.12.1974, на радянських працівників установ СРСР за кордоном поширюється дія законодавства Союзу РСР та союзних республік з особливостями встановленими цими Правилами.

Радянські громадяни, направлені з СРСР та прийняті на місцях з числа членів сімей цих громадян на штатні посади для роботи в установах СРСР за кордоном, вважаються працівниками цих міністерств (відомств), які здійснюють регулюючу або оперативну діяльність по відношенню до відповідних установ СРСР за кордоном.

Всі посадові призначення та переміщення працівників в установах СРСР за кордоном оформлюються наказами (розпорядженнями) зазначених міністерств (відомств) незалежно від наказу відповідної установи СРСР за кордоном. Записи в трудових книжках щодо роботи за кордоном здійснюються цими міністерствами (відомствами).

До стажу роботи за спеціальністю (педагогічний, медичний та ін.) враховується час роботи в установах СРСР за кордоном по цій спеціальності.

В трудові книжки спеціалістів, які направляються на роботу за кордоном, підприємство (установа, організація) вчиняють запис щодо відкомандирування їх у розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном.

Трудові книжки спеціалістів зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях, на яких вони працювали до виїзду за кордон.

Записи в трудові книжки спеціалістів вчиняються по закінченню їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств та відомств. В довідках зазначається час роботи за кордоном і посада, а також підстави їх видачі (номери і дати відповідних наказів).

Так, підставою для відмови пенсійного органу у зарахуванні спірних періодів до стажу позивача стало те, що для зарахування таких періодів роботи в закордонному відрядженні потрібно надати уточнюючі довідки із зазначенням періодів роботи за кордоном, посади, а також підстави видачі (номера та дати відповідних наказів).

Разом з тим, суд першої інстанції підставно зауважив, що трудова книжка позивача містить записи №7, №8 та №20, відповідно до яких ОСОБА_1 у періоди з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 знаходився у відрядженні на педагогічній роботі в Монгольській Народній Республіці. Записи зроблені установою, у якій позивач працював до виїзду за кордон та підставі відповідних наказів: №650-к від 12.07.1985 по Міністерству освіти УРСР та №902-к від 01.08.1990 по облуправлінню.

Такі записи, на переконання колегія суддів здійснено у відповідності до Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, а вимоги пенсійного органу про надання довідок та інших документів не відповідають наведеним нормам, оскільки записи в трудову книжку позивача могли бути вчинені лише на підставі довідок міністерств та відомств, в яких зазначався час роботи за кордоном, посада, а також підстави їх видачі (номери і дати відповідних наказів).

Також на запит ОСОБА_1 . Управлінням освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації з архіву управління надано копії таких документів: наказу Управління народної освіти Тернопільської обласної ради №902-К від 01.08.1990, листа Міністерства народної освіти №12/5-310 від 06.07.1990 ,,Про відрядження спеціалістів до МНР на педагогічну роботу у 1990, наказу Міністерства освіти Української РСР № 650к від 12.07.1985 та листа Міністерства освіти Української РСР №11/5-480 від 23.06.1982 (а.с.49-55).

Отже, з огляду на наведене вище, суд апеляційної інстанції погоджується, що наведені документи виключають будь-які об`єктивні сумніви щодо правильності записів трудової книжки позивача про періоди його роботи з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 у Монгольській Народній Республіці.

Також слід врахувати враховати пункт 42 розділу 2 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету з питань праці і заробітної плати Ради Міністрів СРСР від 25.12.1974 року № 365, який передбачає, що на соціальне страхування працівників закладів СРСР за кордоном, що направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу за місцем на штатні посади із складу членів сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, що встановлюються урядом СРСР від сум заробітної плати, що сплачується вказаним працівником в радянській та іноземній валютах.

Пунктом 70 розділу 4 цих же Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, визначено, що за працівниками, скерованим в службове відрядження з СРСР за кордон, зберігається робоче місце (посада) і середній заробіток.

Отже, наведені положення Правил про умови праці радянських працівників за кордоном підтверджують висновок суду першої інстанції про необхідність зарахування до стажу роботу позивача період його відрядження до Монгольської Народної Республіки.

Підсумовуючи встановлені обставини справи та правові норми, що регулюються спірні відносини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в Монгольській Народній Республіці з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992, а також періоду роботи в ПМП ,,Фінансові гарантії з 04.12.2000 по 30.08.2002.

Рішення суду першої інстанції в цій частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржене, а тому в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України, згідно з якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не переглядає справу в частині вирішення зазначених позовних вимог.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 500/4628/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 16.12.2021.