Справа № 826/10479/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг" до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг" (далі - ТОВ "Альянс Холдинг", позивач) з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі - ЦМУ ДПС, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 16.04.2018 №.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним не було допущено порушення вимог чинного законодавства в частині не здійснення оприбуткування та обліку готівки на підприємстві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2021 адміністративний позов задоволено повністю:

- визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 16.04.2018.

- стягнуто з Центрального Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ "Альянс Холдинг" витрати зі сплати судового збору в сумі 1 822,50 грн;

- стягнуто з Центрального Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ "Альянс Холдинг" судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач, зокрема зазначає, що сейф, який знаходиться в приміщенні офісу, і в якому підприємство зберігало установчі документи, документи, що посвідчують право здійснювати статутну діяльність та оприбутковану в касі готівка в межах встановленого ліміту не може вважатися місцем розрахунків у розмінні положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача порушень вимог закону щодо здійснення обліку та оприбуткування готівки є необґрунтовані.

Окрім цього, апелянт не погоджується із розподілом судових витрат у частині розміру стягнутих з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Головним управлінням ДФС у Київській області проведено фактичну перевірку АЗС з магазином, що розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Київська, 86, що є господарською одиницею ТОВ "Альянс Холдинг".

За результатами вказаної перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області складено Акт фактичної перевірки від 30.03.2018 №008526 ( далі також - Акт перевірки), у висновку якого зазначено, що позивачем порушено вимоги пункту 11 розділу ІІ Постанови правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148 «Про затвердження про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (далі також - Положення №148) із змінами та доповненнями, а саме, перевіркою встановлено не оприбуткування готівки в касі на загальну суму 24300 грн.

На підставі висновку Акта перевірки Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 року №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 121500,00 грн.

Не погоджуючись з спірним податковим повідомленням-рішенням позивачем направлено скаргу до ДФС України, за результатом розгляду якої ДФС України прийнято рішення від 22.06.2018 №21330/6/99-99-11-05-01-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зберігання позивачем частини готівкових коштів, яка не вмістилася у ящику реєстратора у сейфі підприємства до моменту проведення їхньої інкасації, не є порушенням вимог закону, що регулює порядок оприбуткування готівки.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначені Законом України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послу» (далі - Закон №265/95-ВР).

За змістом абзацу 28 статті 2 Закону №265/95-ВР місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до статей 7, 15, 33 та 56 Закону України "Про Національний банк України", з метою удосконалення та приведення у відповідність до вимог нормативно-правових актів України Правління Національного банку України постановою Правління Національного Банку України від 29.12.2017 №148 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі - №148 ).

Згідно пункту 11 розділу ІІ Положення №148 готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.

Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Оприбуткуванням готівки в касах фізичних осіб - підприємців, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх товарними чеками (квитанціями) і веденням книги обліку доходів і витрат (або книги обліку доходів), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у книзі обліку доходів і витрат (або книзі обліку доходів) на підставі товарних чеків (квитанцій).

Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, а також у касах фізичних осіб - підприємців, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО без ведення касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень на підставі даних розрахункових документів шляхом формування та друку фіскальних звітних чеків і їх підклеювання до відповідних сторінок КОРО / занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО. Суб`єкти господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО, використовують КОРО для: 1) підклеювання та зберігання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО; 2) здійснення операцій із розрахунковими квитанціями в разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії; 3) обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, перевірок конструкцій та програмного забезпечення РРО.

Підпунктами 13, 18 пункту 3 розділу І Положення №148 визначено, що книга обліку - касова книга, книга обліку виданої та прийнятої старшим касиром готівки, книга обліку розрахункових операцій, книга обліку доходів і витрат / книга обліку доходів; оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі / книзі обліку доходів і витрат / книзі обліку доходів / фіскальному звітному чеку / розрахунковій квитанції.

Абзацом другим пункту 15 розділу ІІ Положення №148, встановлено, що підприємство має право здійснювати збір готівкової виручки (готівки), отриманої від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), для подальшого її здавання до банку з використанням комплексу технічних та програмних засобів, розташованих у місці здійснення готівкових розрахунків, які б забезпечували безпечне передавання коштів з робочих місць касирів до спеціально обладнаного приміщення для зберігання та подальшого здавання готівки до кас банків.

Відповідно до пункту 16 розділу ІІ Положення №148, готівкова виручка (готівка) здається суб`єктами господарювання самостійно (у тому числі із застосуванням платіжних пристроїв та через пункти приймання готівки) або через відповідні служби, яким згідно із законодавством надано право на перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів, або через підприємства, які отримали ліцензію Національного банку України на надання банком послуг з інкасації.

Абзацом 3 частини першої статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.

З аналізу зазначених норм можна прийти до висновку, що суб`єкти господарювання зобов`язані оприбутковувати готівку, яка надходить до кас у повному обсязі у день її надходження та відобразити ці операції у касовій книзі або шляхом формування та друку фіскальних звітних чеків і їх підклеювання до відповідних сторінок КОРО чи занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО, в залежності від способу проведення готівкових розрахунків цими підприємствами.

При цьому, за порушення вимог вказаного Порядку до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Як установлено судом першої інстанції підставою для висновку відповідача про порушення позивачем порядку обліку готівкових коштів, а саме не оформлення прибутковими касовими ордерами та не відображені в касовій книзі готівкових коштів у сумі 24300,00 грн, стало те, що на момент перевірки 29.03.2018 згідно з касовою книгою, залишок готівки складав 9998,28 грн., а фактично в касі знаходились готівкові кошти у сумі 34298,28 грн.

Також судом першої інстанції установлено, що наказом ТОВ "Альянс Холдинг" від 21.04.2015 року №51 "Про встановлення правил нічного режиму роботи та нормативних залишків в касі автозаправних станцій ТОВ "Альянс Холдинг" встановлено ліміти готівки в касі для роботи в нічному режимі та протягом дня згідно додатку № 1, зокрема, для АЗС (в м. Біла Церква по вул. Київській, 86): денний ліміт 7000 грн., нічний - 2500 грн.

Так, між позивачем (Клієнт), з однієї сторони, та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (Виконавець), з іншої сторони, 22.08.2007 року укладено Договір про інкасацію коштів № 67-1-1/209, за умовами якого банк власними засобами у дні і години, погоджені сторонами, проводить інкасацію готівкової виручки позивача та доставляє проінкасовану готівку до кас ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", здійснює її обробку і переказ на рахунок позивача.

У подальшому між сторонами укладено додаткову угоду до вищезазначеного договору від 27.10.2008 року, відповідно до п. 2.5 якої для збереження коштів, отриманих від відвідувачів АЗС, позивач використовує спеціальні сейфи (металеві шафи), які є його власністю і знаходяться безпосередньо на АЗС.

Крім того, між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору №83 від 12.06.2014 року, яким встановлено режими проведення інкасації об`єктів Клієнта, згідно Додатків №1, №2.

З аналізу пунктів 15, 16 Положення №148 убачається, що у проміжок часу між оприбуткуванням готівки та її інкасацією така готівка, у випадку її великої кількості може зберігатися у місцях здійснення готівкових розрахунків, які б забезпечували безпечне зберігання та подальше здавання до кас банків чи передачі відповідним службам, що займаються перевезення валютних цінностей.

Під час розгляду цієї справи по суті, судом першої інстанції встановлено, що спірна сума службових видач за 29.03.2018 року становить 24300, 00 грн., яка, згідно чеків службової видачі була належним чином включена до загальної оприбуткованої готівки позивачем, в чеках зазначено, що вказані суми були включені до фіскального звітного чека (Z-звіту) №37 від 29.03.2018 року, роздрукованого о 23:43 годин та підклеєного у КОРО.

Загальна сума інкасованих готівкових коштів 29.03.2018 року склала 48500 грн., що підтверджується копією супровідної відомості до суми з готівкою №4106 від 29.03.2018 року та включала: 8 400,00 грн., які були отримані та включені до загальної суми оприбуткованих позивачем готівкових коштів за 28.03.2018 року після інкасації коштів у цей час; 24 300,00 грн., які були переміщені у сейф 29.03.2018 року, 15 800,00 грн., які були переміщені у сейф 29.03.2018 року. У супровідних чеках зазначені реквізити фіскальних чеків, до яких увійшли суми, передані на інкасацію, за 28.03.2018 року - Z звіт №36 та за 29.03.2018 року Z звіт №37, які містяться в матеріалах справи.

Окрім цього, позивачем на підтвердження належного оприбуткування спірних сум були надані фіскальні звітні чеки РРО (Z-звіти) та відомості про внесення відповідного запису до КОРО. Водночас у касових ордерах зазначені суми надходження за проданий товар (пальне) з урахуванням повернення коштів.

Із зазначеного вбачається, що позивачем було дотримано вимоги порядку №148 щодо своєчасного та повного оприбуткування усієї готівки та відображення цього належними документами.

Водночас за результати розгляду цієї справи встановлено, що готівкові кошти, які відповідач розцінив як не оприбутковані, є готівковими коштами, що були належним чином оприбутковані, однак зберігалися на місці проведення розрахунків для подальшої інкасації.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача порушень вимог чинного законодавства щодо обліку та оприбуткування готівки.

Таким чином, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу здійснення судом розподілу судових витрат в частині стягнення витрат на професійну допомогу, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як убачається з пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Як убачається з матеріалів справи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та обґрунтування їхнього розміру позивачем надано: копію договору про надання юридичних послуг року №01-1077/15 від 01.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Саєнко Харенко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг»; додаток « 11 від 06.09.2018 року до Договору про надання юридичних послуг №01-1077/15 від 01.12.2015 року; акт прийому-передачі послуг від 19.11.2018 року згідно Договору №01-1077/15 від 01.12.2015 року; рахунок-фактуру №06-01-1077/18 від 12.11.2018 року на суму всього 70 440, 00 грн.; платіжне доручення №3942 від 03.12.2018 року, згідно якого позивачем сплачено загальну суму 70 440,00 грн. за юридичні послуги згідно Додатку №11 до Договору №01-1077/15 від 01.12.2015 року, рахунку №06-01-1077/18 від 12.11.2018 року; детальний опис наданої правової допомоги ТОВ «Альянс Холдинг» відповідно до пунктів 1-2 Додатку №11 до Договору про надання юридичних послуг №01-1077/15 від 01.12.2015 року для цілей надання до суду в порядку статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України; копію довіреності №2/0818 від 27.08.2018 року.

Вирішуючи питання про розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції зазначив, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, значенням справи для сторони.

Колегія суддів звертає увагу відповідача, що надання оцінки розміру судових витрат, заявлених позивачем до стягнення, зокрема на предмет їхньої пропорційності та співмірності входить до виключної компетенції суду який розглядає справу.

У цьому ж випадку суд першої інстанції, керуючись положеннями частини шостої статті 134 КАС України надав оцінку розміру витрат на правничу допомогу на предмет відповідності його вимогам частини п`ятої вказаної статті за результатами чого дійшов висновку про необхідність зменшення заявленої позивачем суми і стягнення з відповідач витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн.

Водночас, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам, які підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу, за результатами чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення судових витрат на правову допомогу до 15000 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для перегляду розміру витрат на правову допомогу визначеного судом першої інстанції до стягнення з відповідача.

При цьому, апеляційна скарга не містить конкретних доводів про те, у чому саме полягало порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розподілу судових витрат в частині компенсації витрат на правову допомогу.

Ураховуючи положення статей 132, 134, 139 КАС України, колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційна скарга відповідача з цих підстав задоволенню не підлягає.

У той же час, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко