Справа № 440/9622/21
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/9622/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення. Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення, а саме просить:

- визнати протиправною та скасувати частково податкову вимогу від 7 квітня 2021 року №12205-13 по нарахуванню: пені по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за період з 20 лютого 2016 року по 16 березня 2017 року у розмірі 57828,18 грн та за період з 21 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року у розмірі 4060,71 грн, всього 61 888,89 грн, а також пені по податку по військовому збору, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування за період з 20 лютого 2016 року по 16 березня 2017 року у розмірі 4801,76 грн та за період з 21 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року у розмірі 337,18 грн, всього 5138,94 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення №984/16-31-07-11/29 від 9 квітня 2021 року про опис майна у податкову заставу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом 2016 року пеня нараховувалася безпідставно, оскільки податкові повідомлення рішення про визначення податкового зобов`язання були винесені у 2017 році. Водночас, після прийняття Верховним Судом постанови від 13.01.2021 у справі № 816/407/17, позивачем сплачено податкове зобов`язання в повному обсязі.

13.09.2021 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що пеня нараховувалася на податкове зобов`язання, яке виникло у ФОП ОСОБА_1 за результатами господарської діяльності 2015 року, тому нарахування пені правомірно розпочато з січня 2016 року. Підстави для відкликання рішення про опис майна у податкову заставу відсутні.

24.09.2021 та 07.10.2021 судом отримано відповідь на відзив та заперечення на неї, в яких сторони повторюють свої аргументи, викладені у позові та відзиві на позов.

08 грудня 2021 року представником позивача подано заяву про відмову від адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 7 квітня 2021 року №12205-13 в частині нарахування пені по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за період з 21 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року у розмірі 4060,71 грн та пені по податку по військовому збору, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування за період з 21 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року у розмірі 337,18 грн, а також в частині визнання протиправним та скасування рішення №984/16-31-07-11/29 від 9 квітня 2021 року про опис майна у податкову заставу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 прийнято часткову відмову представника позивача від позову. Провадження у справі закрито в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 7 квітня 2021 року №12205-13 в частині нарахування пені по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за період з 21 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року у розмірі 4060,71 грн та пені по податку по військовому збору, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування за період з 21 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року у розмірі 337,18 грн та визнання протиправним та скасування рішення №984/16-31-07-11/29 від 9 квітня 2021 року про опис майна у податкову заставу.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 25 грудня 2001 року, номер запису 0000559 та є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_2 .

На підставі висновків акту перевірки від 30 січня 2017 року №1/13- Головним управлінням ДФС у Полтавській області складено, зокрема: податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2017 року №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 414385,25 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 276256,86 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 138128,42 грн.; податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 28639,58 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 22911,66 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 5727,92 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 816/407/17 позов ФОП ОСОБА_1 було задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 21 лютого 2017 року № про сплату військового збору ГУ ДФС у Полтавській області у розмірі 22652, 35 гривень та штрафних санкцій у розмірі 5663, 09 гривень. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 21 лютого 2017 року № про сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 272801,41 гривень та штрафних санкцій у розмірі 13 6400,71 гривень. Визнано протиправним та скасовано вимогу ГУ ДФС у Полтавській області від 21 лютого 2017 року № Ф- про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 2926,21 гривень. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 21 лютого 2017 року № про застосування штрафних санкцій у розмірі 1463,11 гривень.

В свою чергу Постановою Верховного Суду від 13.01.2021 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року скасовано в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Полтавській області від 21 лютого 2017 року № в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 409202,12 гривень в тому числі за основним платежем в розмірі 272801,41 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 136400, 71 грн. та від 21 лютого 2017 року № в частині нарахування грошового зобов`язання з військового збору в загальному розмірі 28315, 44 гривень в тому числі за основним платежем в розмірі 22652, 35 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 5663, 09 грн. Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Платіжним дорученням № 1907 від 21.01.2021 ФОП ОСОБА_2 було сплачено грошове зобов`язання з ПДФО за 2015 рік у розмірі 409202,12 грн, платіжним дорученням № 1908 від 21.01.2021 - грошове зобов`язання з військового збору у розмірі 28315,44 грн.

15.04.2021 року ФОП ОСОБА_1 отримала податкову вимогу від 07.04.2021 року № 12205-13 згідно якої станом на 06.04.2021 року за нею рахується податковий борг у сумі 365314,78 гривень, у тому числі: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування - 337 998,70 гривень та військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування - 27316,08 гривень та рішення №984/16-31-13-07/11/29 про опис майна податкову заставу від 09.04.2021 року.

Листом ГУ ДПС у Полтавській області від 02.04.2021 року № 11819/6/16-31-07-2015 повідомило представника позивача, що пеня в розмірі 128227,20 грн. була нарахована неправомірно.

28.05.2021 ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до рішення № 1516/16-31-07-10-18 від 02.04.2021 проведено коригування неправомірно нарахованої пені в ІКП ОСОБА_1 в сумі 128227,2 грн, у зв`язку з чим залишок несплаченої пені станом на 31.07.2021 складав 209 771,5 грн.

Платіжним дорученням № 2811 від 17.08.2021 з призначенням платежу «Пеня по ПДФО за період з 17.03.2017 по 20.01.2021 згідно податкової вимоги від 07.04.2021 № 12205-13» ФОП ОСОБА_1 сплачено 147 882,61 гривні.

Залишок несплаченої пені складав 61888,89 грн.

Позивач не погоджуючись з правомірністю нарахування зазначеної суми пені звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

У відповідності до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За правилами підпунктів 54.3.1-54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми ПДВ платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми ПДВ платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Як установлено пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Спір у даній справі виник щодо періоду нарахування пені за умови визначення суми грошового зобов`язання контролюючим органом. Правове врегулювання даного питання відбувалось наступним чином.

Пунктом 129.1 статті 129 ПК України (у редакції, чинній до 01 січня 2017 року) було встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

За правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Тобто наведена редакція статті 129 ПК України передбачала застосування фінансової санкції до платників податків у вигляді нарахування пені за весь період заниження податкового зобов`язання на суму такого заниження, оскільки платник весь період, коли не декларував та не сплачував податки, користувався коштами, які був зобов`язаний, але не сплатив до бюджету.

У зв`язку з прийняттям Закону №1797-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пункт 129.1 викладений в такій редакції:

« 129.1. Нарахування пені розпочинається:

129.1.1 при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.2 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.3 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання».

Отже відповідною нормою передбачено три процедури нарахування пені, а саме: 1) у порядку підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України за рішеннями контролюючого органу, прийнятими за результатами податкової перевірки; 2) у порядку підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України за рішеннями контролюючого органу, прийнятими у випадках визначення податкового зобов`язання органом доходів і зборів у силу закону; 3) у порядку підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України за самостійно поданими платником деклараціями.

Відтак редакція норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, була змінена. Зокрема, за правилами підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня розпочинає нараховуватись з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Як вже зазначалося судом, на підставі акту перевірки від 30 січня 2017 року №1/13- Головним управлінням ДФС у Полтавській області складено, зокрема: податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2017 року №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 414385,25 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 276256,86 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 138128,42 грн.; податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 28639,58 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 22911,66 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 5727,92 грн.

Після узгодження визначених цим рішенням грошових зобов`язань за 2015 рік контролюючим органом нараховано позивачу пеню починаючи з 20.02.2016.

За обставин, які склались у даній справі, право на нарахування пені виникло у відповідача після проведення перевірки та оформлення її результатів. Наявність цієї обставини є обов`язковою умовою, за якої розпочинається процедура нарахування пені. Тому, оскільки на момент застосування такої процедури вже діяла норма у новій редакції, саме за правилами цієї норми і має відбуватись таке нарахування.

Відтак, у випадку донарахування платнику суми грошового зобов`язання за результатами перевірки, нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 11.02.2021 у справі № 825/1198/17, від 27 листопада 2018 року у справі №822/2591/17 та від 05 грудня 2019 року у справі №520/10442/18.

Оскільки податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2017 року № та податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2017 року № було отримано ФОП ОСОБА_1 06.03.2017 року, то останнім днем сплати визначених податкових зобов`язань було 16.03.2017, а нарахування пені повинно було розпочинатися 17.03.2017.

Враховуючи відсутність прямої вказівки на зворотну дію у часі щодо застосування положень статті 129 ПК України, у контролюючого органу не було підстав для нарахування ФОП ОСОБА_1 пені у період з 20.02.2016 по 16.03.2017.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про протиправність податкової вимоги від 7 квітня 2021 року №12205-13 в частині нарахування пені по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за період з 20.02.2016 по 16.03.2017 у розмірі 57 828,18 грн. та в частині нарахування пені по військовому збору, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування за період з 20.02.2016 по 16.03.2017 у розмірі 4 801,76 грн.

Процитована відповідачем норма підпункту 129.1.2 п. 129.1 статті 129 Податкового кодексу України не підлягає застосування до спірних правовідносин, оскільки зазначена норма діє з дати набрання чинності Законом № 466-IX від 16.01.2020. Водночас, спірні правовідносини щодо нарахування пені виникли у 2017 році, після оформлення Головним управлінням ДФС у Полтавській області акту перевірки від 30 січня 2017 року №1/13- та складення податкових повідомлень - рішень, якими було визначено грошове зобов`язання з ПДФО та військового збору, на суму яких і нараховувалася спірна пеня.

Беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, за приписами частини 8 цієї статті, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У відповідності до зазначеної норми суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення усіх судових витрат зі сплати судового збору на відповідача.

Враховуючи сплату позивачем судового збору у розмірі 2270,00 грн, зазначена сума підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 19.02.2021 у справі № 820/3072/18.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу ним надано ордер, договір, детальний опис робіт, акт приймання - передачі, платіжне доручення, рахунок на оплату, банківську виписку.

Оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, зокрема, часткову відмову представника позивача від позову, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі до 5000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 3, 6 - 10, 72 - 77, 90, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області ( вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код ВП 44057192) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 7 квітня 2021 року №12205-13 в частині нарахування пені по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за період з 20.02.2016 по 16.03.2017 у розмірі 57 828,18 грн. та в частині нарахування пені по військовому збору, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування за період з 20.02.2016 по 16.03.2017 у розмірі 4 801,76 грн

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя К.І. Клочко