Справа № 640/26933/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Леопак» про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Леопак» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Леопак»)
доАнтимонопольного комітету України (далі по тексту - відповідач, АКУ)
третя особаЛьвівський національний університет імені Івана Франка (далі по тексту - третя особа)
Рішенням від 30 листопада 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва задовольнив повністю адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Леопак», визнав протиправним та скасував рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 06 жовтня 2020 року №18749-р/пк-пз, зобов`язав Антимонопольний комітет України повторно розглянути скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леопак» від 25 вересня 2020 року №UA-2020-08-26-009433-a.a1, з урахуванням висновків суду та стягнув на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Леопак» понесені ним витрати по сплаті судового збору розмірі 2 102,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Антимонопольного комітету України.

До суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення в якій останній просить ухвалити додаткове рішення, в якому вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши заяву та додаткові докази, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18.

Отже, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

В заяві від 06 грудня 2021 року представник позивача просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Антимонопольного комітету України.

Згідно зі звітом про обсяг фактично наданої правничої допомоги, загальна вартість наданих юридичних послуг складає 50 000,00 грн.

Однак, представник позивача не надав до суду доказів здійснених витрат на правову допомогу, зокрема, квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документа, а також не надано жодного документального підтвердження сплати позивачем коштів, пов`язаних із наданням правової допомоги.

В рішенні від 30 листопада 2021 року суд не вирішив питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу дійшов, а тому суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення та ухвалити додаткове рішення, яким відмовити представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Леопак» у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 246, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Леопак» про ухвалення додаткового рішення.

2. Ухвалити додаткове рішення, яким відмовити представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Леопак» у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Леопак» (79056, м. Львів, вул. Польова, 55; ідентифікаційний код 42154228);

Антимонопольний комітет України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд 45; ідентифікаційний код 00032767);

Львівський національний університет імені Івана Франка (79000, м. Львів, вул. Університетська, 1; ідентифікаційний код 02070987).

Суддя В.А. Кузьменко