Справа № 0907/2-а-3/2011
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 0907/2-а-3/2011

адміністративне провадження № К/9901/45856/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 липня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №0907/2-а-3/2011 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( місто Івано-Франківськ ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( місто Івано-Франківськ ), Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави України в особі Міністерства юстиції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просили:

визнати, що відділ ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції повторно незаконно не виконав вирок Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада 1997 року та рішення Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2001 року та не мав реального наміру їх виконання, що призвело до унеможливлення виконання вироку суду взагалі;

визнати, що Івано-Франківське міське управління юстиції та управління юстиції в Івано-Франківській області допустили незаконну бездіяльність в частині невиконання обов`язку контролю за діяльністю ВДВС та вимог статті 5 Закону України "Про державну виконавчу службу";

визнати, що Івано-Франківським міським управлінням юстиції, управлінням юстиції в Івано-Франківській області та відділом ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції незаконно не виконано міжнародних зобов`язань держави та вимог національного законодавства щодо боротьби з відмиванням коштів, одержаних злочинним шляхом та постановити окрему ухвалу на адресу Міністерства закордонних справ України, якою зобов`язати керівника цього органу інформувати Президента та Уряд України про це та встановити строк для вжиття невідкладних та вичерпних заходів реагування, про що повідомити суд;

визнати, що діяннями відповідачів - відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, Івано-Франківського міського управління юстиції та управління юстиції в Івано-Франківській області, наслідком яких стало повторне незаконне невиконання вироку Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада 1997 року створено та реалізовано загрозу майну позивачів, а саме - неможливість в подальшому виконати судові рішення в частині повної компенсації збитків (зобов`язань, покладених на боржника вироком суду та актами цивільного законодавства);

визнати (застосувавши аналогію закону і права), що відповідачем - відділом ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції застосовано обман при підготовці та ухваленні одностороннього адміністративного правочину - постанови про повернення виконавчого листа стягувачу без виконання та не усунуто його наслідків до вирішення справи судом;

стягнути з Держави Україна в особі відповідного органу державного казначейства - Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України у відшкодування майнової шкоди (втраченого майна та упущеної вигоди), завданої при повторному невиконанні вироку суду від 24 листопада 1997 року позивача обманом, застосованим відповідачем - відділом Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, який призвів до унеможливлення виконання вироку суду в частині майнових стягнень і безповоротної втрати майна в сумі:

подвійного розміру повної вартості майна (реальних збитків та упущеної вигоди), безповоротно втраченого внаслідок створення та неусунення загрози майну способом повторного незаконного невиконання цим відповідачем вироку Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада 1997 року та неусунення наслідків встановленої судами та неоспореної тотальної бездіяльності за весь час провадження в цій справі, обчисленої відповідно до статей 230, 536, 625, 1048 та 1214 Цивільного Кодексу України від належного від боржника подвійного розміру загальної суми: зобов`язання 35000 доларів США, 3% річних та плати за користування грошовими коштами (у визначеному угодою розмірі процентів - 20% місячних чи за вичерпно обгрунтованою судом обраною альтернативою в розмірі облікової ставки НБУ) за весь час їх перебування у незаконному користуванні боржника від 01 липня 1995 р. до дня розгляду справи судом, на розсуд суду - або безпосередньо у валюті зобов`язання, або конвертованих в національну валюту за курсом Національного банку України на день платежу, та подвійного розміру загальної суми незаконно невиконаного стягнення грошового зобов`язання в сумі 3000 гривень з додаванням 3% річних та компенсації інфляційних змін з обчисленням відповідно до статті 625 ЦК України за період з 04 листопада 1999 року до дня платежу;

стягнути з Держави Україна в особі відповідного органу державного казначейства - Державної казначейської служби України в порядку регресу витрати, пов`язані з розглядом справи, вимушено понесені позивачем для здійснення звернення до суду, виклику відповідачів через засоби масової інформації та підготовкою до розгляду справи в загальній сумі 1036, 88 (одна тисяча тридцять шість) гривень 88 коп та судові витрати, понесені для повторного розгляду справи;

стягнути з Держави Україна в особі відповідного органу державного казначейства - Державної казначейської служби України завдану позивачу, діяннями відповідачів - відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, Івано-Франківського міського управління юстиції та управління юстиції в Івано-Франківській області, наслідком яких стало повторне незаконне невиконання та кінцеве унеможливлення виконання вироку Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада1997 року в частині майнових стягнень моральну шкоду в загальній сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн;

стягнути з Держави Україна в особі відповідного органу державного казначейства - Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України у відшкодування майнової шкоди (втраченого майна та упущеної вигоди), завданої при повторному невиконанні вироку суду від 24 листопада 1997 року обманом, застосованим відповідачем - відділом Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, який призвів до унеможливлення виконання вироку суду в частині майнових стягнень і безповоротної втрати майна в сумі: подвійного розміру повної вартості майна (реальних збитків та упущеної вигоди), безповоротно втраченого внаслідок створення та неусунення загрози майну способом повторного незаконного невиконання цим відповідачем вироку Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада 1997 року та неусунення наслідків встановленої судами та неоспорєної тотальної бездіяльності за весь час провадження в цій справі, обчисленої відповідно до статей 230, 536, 625, 1048 та 1214 Цивільного Кодексу України від належного від боржника подвійного розміру загальної суми: зобов`язання 38000 доларів США, 3% річних та плати за користування грошовими коштами (у визначеному угодою розмірі процентів - 20% місячних чи за вичерпно обгрунтованою судом обраною альтернативою в розмірі облікової ставки НБУ) за весь час їх перебування у незаконному користуванні боржника з 01 березня 1996 року до дня розгляду справи судом, на розсуд суду - або безпосередньо у валюті зобов`язання, або конвертованих в національну валюту за курсом на день платежу, та подвійного розміру загальної суми незаконно невиконаного стягнення зобов`язання в сумі 2000 гривень з додаванням 3% річних та компенсації інфляційних змін з обчисленням відповідно до статі 625 ЦК України за період з 04 листопада 1999 року до дня платежу;

стягнути з Держави Україна в особі відповідного органу державного казначейства - Державної казначейської служби України завдану позивачу, діяннями відповідачів - відділу ДВС Івано- Франківського міського управління юстиції, Івано-Франківського міського управління юстиції та управління юстиції в Івано-Франківській області, наслідком яких стало повторне незаконне невиконання та кінцеве унеможливлення виконання вироку Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада 1997 року в частині майнових стягнень моральну шкоду в загальній сумі 200000 (двісті тисяч) гривень; судові витрати покласти на відповідачів.

27 квітня 2021 року подано заяву про кінцевий розрахунок розміру позовних вимог (доповнення до заяви від 17 вересня 2020 року) в порядку статтей 47,159,224 КАС України в якій просили прийняти відповідні позовні вимоги, згідно їх нумерації в заяві від 17 вересня 2020 року, а саме :

6) Сстягнути з Держави Україна в особі відповідного органу державного казначейства - Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України у відшкодування майнової шкоди (втраченого майна та упущеної вигоди), завданої при повторному невиконанні вироку суду від 24 листопада 1997 року обманом, застосованим відповідачем - відділом Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, який призвів до унеможливлення виконання вироку суду в частині майнових стягнень і безповоротної втрати майна в сумі;

подвійного розміру повної вартості майна (реальних збитків та упущеної вигоди), безповоротно втраченого внаслідок створення та неусунення загрози майну способом повторного незаконного невиконання цим відповідачем вироку Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада 1997 року та неусунення наслідків встановленої судами та неоспореної тотальної бездіяльності за весь час провадження в цій справі, обчисленої відповідно до статей 230, 390, 536, 625, 1048 та 1214 Цивільного Кодексу України від належної від боржника загальної суми: зобов`язання 35000 доларів США, 3% річних та плати за користування грошовими коштами (у визначеному угодою розмірі процентів - 20% місячних) за весь час їх перебування у незаконному користуванні боржника від 01 липня 1995 р. до розгляду справи судом станом на 29 квітня 2021 р., на розсуд суду - або безпосередньо у валюті зобов`язання, або конвертованих в національну валюту за курсом Національного банку України на день платежу, що становить 4457837,80 доларів США, та подвійного розміру загальної суми незаконно невиконаного стягнення грошового зобов`язання в сумі 3000 гривень з додаванням 3% річних та компенсації інфляційних змін з обчисленням відповідно до статті 625 ЦК України за період з 04 листопада 1999 року до розгляду справи судом станом на 29 квітня 2021 р., що становить 90391, 04 гривень;

7) стягнути з Держави Україна в особі відповідного органу державного казначейства - Державної казначейської служби України в порядку регресу витрати, пов`язані з розглядом справи, вимушено понесені позивачем для здійснення звернення до суду, виклику відповідачів через засоби масової інформації та підготовкою до розгляду справи в загальній сумі 1036, 88 гривень та судові витрати, пов`язані зі вчиненням процесуальних дій та з підготовкою розгляду справи для повторного розгляду справи в загальній сумі 1178,12 гривень, всього 2215, 00 гривень;

9) Стягнути з Держави Україна в особі відповідного органу державного казначейства - Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України у відшкодування майнової шкоди (втраченого майна та упущеної вигоди)у завданої при повторному невиконанні вироку суду від 24 листопада 1997 року ОСОБА_3 обманом, застосованим відповідачем - відділом Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, який призвів до унеможливлення виконання вироку суду в частині майнових стягнень і безповоротної втрати майна в сумі: подвійного розміру повної вартості майна (реальних збитків та упущеної вигоди), безповоротно втраченого внаслідок створення та неусунення загрози майну способом повторного незаконного невиконання цим відповідачем вироку Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада 1997 року та неусунення наслідків встановленої судами та неоспореної тотальної бездіяльності за весь час провадження в цій справі, обчисленої відповідно до статей 230, 536, 625, 1048 та 1214 Цивільного Кодексу України від належної від боржника загальної суми: зобов`язання 38000 доларів США, 3% річних та плати за користування грошовими коштами (у визначеному угодою розмірі процентів - 20%) за весь час їх перебування у незаконному користуванні боржника з 01 березня 1996 року до дня розгляду справи судом станом на 29 квітня 2021 р., на розсуд суду - або безпосередньо у валюті зобов`язання, або конвертованих в національну валюту за курсом на день платежу, що становить 4718504,76 доларів США та подвійного розміру загальної суми незаконно невиконаного стягнення зобов`язання в сумі 2000 гривень з додаванням 3% річних та компенсації інфляційних змін з обчисленням відповідно до статті 625 ЦК України за період з 04 листопада 1999 року до розгляду справи судом станом на 29 квітня 2021 р., що становить 60349, 16 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 липня 2021 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано бездіяльність відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції щодо невиконання вироку Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада 1997 року та рішення Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2001 року протиправною.

Визнано бездіяльність Івано-Франківського міського управління юстиції та управління юстиції в Івано-Франківській області щодо невиконання обов`язку по контролю за діяльністю відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції протиправною.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 10000 ( десять тисяч гривень) 00 копійок.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, на користь ОСОБА_2 , моральну шкоду в розмірі 10000 ( десять тисяч гривень) 00 копійок.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5000 ( п`ять тисяч гривень) 00 копійок. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийняти постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Визнано бездіяльність відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції щодо невиконання вироку Івано-Франківського обласного суду від 24 листопада 1997 року та рішення Івано-Франківського міського суду від 28.02.2001 року протиправною.

Визнано бездіяльність Івано-Франківського міського управління юстиції та управління юстиції в Івано-Франківській області щодо невиконання обов`язку по контролю за діяльністю відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції протиправною.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000 (тридцять тисяч гривень) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30000 (тридцять тисяч гривень) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч гривень) гривень 00 копійок.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( місто Івано-Франківськ) (), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( місто Івано-Франківськ ) () на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2215 (дві тисячі двісті п`ятнадцять) гривень 00 копійок. В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі позивачі з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати до суду першої інстанції.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.

08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

У поданій касаційній скарзі скаржник зазначає підстави касаційного оскарження судового рішення передбачені пунктом 1, 3,4 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник цитує абзаци з різних постанов Верховного Суду щодо різних правовідносин та наводить практику рішень Європейського Суду з прав людини.

Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року у справі №923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц).

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами;

2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено;

3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду;

4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Крім того, скаржник у касаційній скарзі зазначає підставу касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду: «щодо застосування глави 81 ЦК України, в частині наслідків створення та неусунення відповідачами загрози майну позивачів та спричинення їм майнової шкоди та збитків бездіяльністю, що призвела до унеможливлення виконання судових рішень, до безповоротної втрати такого майна, та якими поновлювались майнові права позивачів, та якими б узагальнювалась практика підрахунку розмірів таких шкоди та збитків».

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях.

Натомість, позивачем не зазначено щодо застосування якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду, яку саме норму права судами попередніх інстанцій застосовано неправильно, а також не обґрунтовано у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Також, касаційна скарга містить посилання на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме вказує пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо зазначених посилань, Верховний Суд зазначає, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Однак, подана касаційна скарга не містить підстав касаційного оскарження передбачених пунктами 1,2,3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші доводи касаційної скарги в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції зводяться до незгоди скаржника із судовим рішенням у цій справі, цитування нормативно правових актів, зазначення що судом апеляційної інстанції рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права. Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 липня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №0907/2-а-3/2011 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( місто Івано-Франківськ ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( місто Івано-Франківськ ), Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави України в особі Міністерства юстиції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддяМ.В. Білак