Справа № 480/720/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Діска А.Б.

07 грудня 2021 р.Справа № 480/720/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Носаченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами Офісу генерального прокурора, Сумської обласної прокуратури, ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

В с т а н о в и в:

26.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить з урахуванням уточнення позовних вимог:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 652к від 24.12.2020 року про його звільнення з посади прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури з 31.12.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)» № 29 від 24.11.2020 року про неуспішне проходження атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати ним повноваження прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури;

- поновити його на посаді прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області з 31.12.2020 року;

- стягнути з Сумської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 31.12.2020 року і до моменту фактичного поновлення на роботі в сумі 45 718, 50 грн;

- стягнути з Сумської обласної прокуратури на його користь 154 307,27 грн. різниці між нарахованою Сумською обласною прокуратурою заробітною платою;

- стягнути з Сумської обласної прокуратури на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді в органах прокуратури з 31.12.2020 року та на посаді прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області або на посаді, що є рівнозначною цій посаді з 31.12.2020 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за 1 місяць.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що за результатами атестації Четверта кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових гарнізонів (на правах місцевих) прийняла рішення № 29 від 24.11.2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань і умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора», оскільки він набрав 66 балів, що є менше встановленого п. 4 розділу ІІ Порядку прохідного балу (70) для успішного складання іспиту, його не допущено до проходження іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички та припинено участь в атестації.

На підставі вказаного рішення Наказом керівника Сумської обласної прокуратури 652к від 24.12.2020 року його звільнено із займаної посади за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Так, позивач зазначає, що Четвертою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових гарнізонів (на правах місцевих) порушено його право на оскарження їхнього рішення від 24.11.2020 року № 29 щодо неуспішного проходження атестації до прийняття наказу про звільнення, оскільки рішення кадрової комісії він отримав лише 24.12.2020 року під час ознайомлення з наказом № 652к про звільнення у незавіреному вигляді.

Крім того, позивач вказує, що атестацію прокурорів місцевих прокуратур мають здійснювати кадрові комісії обласних прокуратур, проте така комісія не створювалась, особовий склад Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових гарнізонів (на правах місцевих) визначено, а не затверджено наказом Генерального прокурора № 425 від 10.09.2020 року та подальшими Наказами Генерального прокурора. Повноваження цієї комісії на проведення атестації прокурорів місцевих прокуратур Сумської області цим наказом не визначено. Оприлюднення комісією інформації на офіційному веб-сайті Сумської обласної прокуратури відсутнє. За таких обставин зазначене рішення відповідача є незаконним.

При цьому, позивач посилається на те, що згідно наказу підставою для його звільнення зазначено п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», у відповідності до вимог якого прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації прокуратури, або у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Однак, станом на момент його звільнення Генеральним прокурором не видавався наказ про ліквідацію або реорганізацію Сумської обласної прокуратури або Охтирської місцевої прокуратури.

Також позивач наголошує, що керівник обласної прокуратури не мав наданих йому Законом повноважень звільняти позивача з підстав, інших ніж визначені Законом України «Про прокуратуру». Застосування норми розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX могло бути тільки у разі реорганізації чи ліквідації органу прокуратури чи скорочення штату прокурорів. Крім того, позивач вказує, що відповідачем винесено наказ про звільнення позивача на підставі незаконного рішення Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових гарнізонів (на правах місцевих). Таким чином, оскаржуваний наказ не відповідає вимогам Закону України «Про прокуратуру», КЗпП України та Конституції України, що є підставою для скасування.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, позивач просить врахувати Рішення Конституційного суду від 26.03.2020 року №6-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Разом з тим, позивач вказує, що відповідно до вимог ч. 1, 2, 3, 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З урахуванням компенсацій, доплат та премії за підрахунком позивача, його заробітна плата повинна становити 45718,50 грн. Середньоденний заробіток позивач визначає в розмірі 2177,07 грн.

Крім того, з урахуванням Рішення Конституційного Суду позивач вважає, що за період з квітня по грудень 2020 року Сумська обласна прокуратура повинна здійснити перерахування заробітної плати. За розрахунком ОСОБА_1 , розмір належних йому виплат за квітень 2020 року повинен складати - 45718,50 грн. за місяць, за період з квітня по грудень 2020 року включно: 45718,50 х 9 = 411.466, 50 грн. Різниця між нарахованою відповідачем заробітною платою позивача та розрахунком позивача становить 154307, 27 грн., яку він просить стягнути з Сумської обласної прокуратури на його користь.

Заперечуючи вимоги ОСОБА_1 , відповідач Сумська обласна прокуратура вказує про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон 113 ІХ), який набрав чинності з 25.09.2019 року, передбачено реформування органів прокуратури. З моменту набрання чинності законом усі прокурори вважаються такими, що персонально попереджені про можливе наступне звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори регіональних прокуратур можуть бути переведені на посаду прокурора обласних прокуратур лише у разі успішного проходження ними атестації.

Порядок проведення атестації затверджено Наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 року (далі - Порядок № 221). У відповідності до встановленого порядку, позивачем 09.10.2019 року було подано заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію. Крім того, ним надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». З огляду на це, ОСОБА_1 допущено до проходження атестації прокурорів місцевих прокуратур.

Крім того, відповідач зазначає, що атестація складається з трьох етапів. Прохідний бал іспиту з використанням комп`ютерної техніки встановлено у 70 балів. Відповідно до п. 5 розділу II Порядку прокурор, який набрав меншу кількості балів, ніж прохідний, не допускається до наступного етапу іспиту, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія приймає рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідач вказує, що ОСОБА_1 на етапі іспиту з використанням комп`ютерної техніки набрав 66 балів, що є меншим за мінімально необхідних 70, а тому рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації є правомірним. Атестація проводилась у відповідності до Порядку, затвердженого Генеральним прокурором. Визначення складу кадрових комісій, вимог до їх членів, порядку роботи є повноваженнями Генерального прокурора. Ніяких зауважень щодо процедури атестації до її початку позивачем не заявлено. Визначення складу комісій є дискреційними повноваженнями Генерального прокурора. Особистий склад кадрової комісії не впливає на прийняття рішення про неуспішне проходження атестації позивачем, оскільки наслідки неуспішного складання тесту врегульовано Законом № 113-ІХ та Порядком № 221.

Також відповідач зауважує, що відповідно до п. п. 2 п. 19 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-IX прокурори регіональних прокуратур звільняються з посади керівником регіональної (обласної) прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Юридичним фактом, що обумовлює звільнення, є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Посилання позивача на відсутність факту ліквідації, реорганізації прокуратури, або скорочення посад є безпідставним. На думку відповідача наказ про звільнення позивача видано правомірно, на підставі відповідного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації.

При цьому, відповідач зазначає, що Пунктом 7 розділу 2 «Прикінцеві і Перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться в порядку, передбаченому цим розділом. Поновлення позивача, який неуспішно пройшов атестацію, на посаді в органах прокуратури усупереч конституційному принципу рівності громадян надасть йому привілеї перед іншими прокурорами. Таким чином, захист прав ОСОБА_1 у спосіб , в який він просить (поновлення на займаній посаді в органах прокуратури), не відповідає вимогам Закону № 113-ІХ.

Як наслідок, заробітна плата прокурорам, переведеним до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури після успішного проходження атестації нараховується та виплачується у розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», а прокурорам Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур до такого переведення виплачується згідно з постановами Кабінету Міністрів України. Зазначені положення Закону №113-ІХ є чинними та обов`язковими до виконання, у встановленому законом порядку неконституційними не визнавались.

Таким чином, оскільки до часу і на момент звільнення перебував на посаді прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури та не був переведений до окружної прокуратури, відтак заробітна плата за цей період йому виплачувалася на підставі постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 10 000 грн. витрат, понесених ним на правову допомогу, відповідач вказує, що вони є безпідставними та передчасними.

Аргументи, наведені у поясненнях Офісу Генерального прокурора, по суті, аналогічні доводам, наведеним Сумською обласною прокуратурою у своєму відзиві.

Крім того, зазначено, що у випадку наявності у зацікавлених сторін сумнівів щодо відповідності членів кадрових комісій вимогам, передбаченим у п. 3 Порядку роботи кадрових комісій, наказ про утворення кадрової комісії може бути оскаржений у порядку адміністративного судочинства.

Також вказано, що усі працівники прокуратури були поставлені в рівні умови продовження служби шляхом проходження атестації.

Наказ про утворення четвертої кадрової комісії, яка забезпечувала супроводження атестації позивача, не був оскаржений позивачем, при цьому необхідно довести, яким саме вимогам не відповідали конкретні члени кадрових комісій. Позивач не навів жодних доказів, які б підтверджували, що при утворенні кадрових комісій було порушено вимоги п. 3 Порядку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Сумської обласної прокуратури № 652к від 24.12.2020 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області з 01.01.2021 року.

Стягнуто на його користь з Сумської обласної середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 77286,68 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 21355,53 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про не згоду з твердженням відповідачів про те, що сам факт неуспішного проходження позивачем атестації є достатньою підставою для його звільнення, оскільки за змістом п. п. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Судом зазначено, що наведена норма не визначає факт неуспішного проходження атестації як самостійну та окрему підставу для звільнення прокурора, а містить посилання на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», яка у свою чергу передбачає підстави для звільнення прокурора, але така підстава як непроходження атестації серед них відсутня.

Застосування п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» можливе лише за наявності факту ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Виходячи зі змісту наведених норм, суд вважає, що звільнення прокурора у такому випадку можливе за умови одночасного існування обставин у вигляді неуспішного проходження прокурором атестації та однієї з обставин у вигляді ліквідації, реорганізації прокуратури, скорочення посад.

Суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Сумської обласної прокуратури на його користь 154307,27 грн різниці між нарахованою відповідачем заробітною платою, зазначаючи про те, що позивач на момент звільнення перебував на посаді прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури та не був переведений до окружної прокуратури, відтак заробітна плата за цей період йому виплачувалася на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач Офіс Генерального прокурора, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи, якими скаржник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги, по суті, аналогічні доводам, викладеним ним у поясненнях на адміністративний позов ОСОБА_1 .

Крім того, зазначає, що висновки суду про незаконність звільнення позивача у зв`язку з відсутністю ліквідації, реорганізації органу прокуратури або скорочення кількості прокурорів не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки підставу звільнення в наказі сформульовано у відповідності до п. 19 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.

Також зазначено, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», у даному випадку є не завершення процесу ліквідації чи реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

Щодо стягнення середнього заробітку на користь позивача в сумі 77286,86 грн., на підтвердження своїх доводів Офісом Генерального прокурора надано копію листка непрацездатності ОСОБА_1 з 29.12.2020 року по 06.01.2021 року включно. При цьому, звільнено позивача з 31,01,2020 року, матеріальне забезпечення згідно з листком непрацездатності йому здійснено по 06.01.2021 року включно, тому оплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.01.2021 року по 06.01.2021 року призведе до подвійної оплати за ці дні.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в своїй апеляційній скарзі відповідач, Сумська обласна прокуратура, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи, якими скаржник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги, по суті, аналогічні доводам, викладеним ним у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із судовим рішенням, в своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи, якими скаржник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги, по суті, аналогічні доводам, викладеним ним у своєму адміністративному позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач Сумська обласна прокуратура просить задовольнити вимоги своєї апеляційної скарги та відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури позивач ОСОБА_1 просить задовольнити вимоги своєї апеляційної скарги та відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги Сумської обласної прокуратури.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Офісу генерального прокурора та Сумської обласної прокуратури підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання вимог Закону № 113-IX та Порядку № 221, позивачем 09.10.2019 року було подано заяву за встановленим зразком про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію (т.1 а.с. 211).

Відповідно до наданих матеріалів іспиту та відомості результатів тестування, ОСОБА_1 брав участь у тестуванні на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора, за результатами якого набрав 66 балів (т.1 а.с. 212-213).

Також, у Додатку 2 до Протоколу № 4 від 21.10.2020 року, а саме списку осіб, які 21.10.2020 року не пройшли іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, набравши менше 70 балів значиться і позивач (т. 1, а.с. 235).

24.11.2020 року Четвертою кадровою комісією прийнято рішення № 29 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора», за результатами складання якого ОСОБА_1 набрав 66 балів, що є менше встановленого п. 4 розділу ІІ Порядку прохідного балу (70) для успішного складання іспиту, він не допускається до проходження іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички та припиняє участь в атестації, у зв`язку з цим, позивач неуспішно пройшов атестацію (т. 1 а. с. 34).

Наказом керівника Сумської обласної прокуратури № 652к від 24.12.2020 року, на підставі ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», п. 3, п. п. 2 п. 19 розділу II «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», п. 9 ч. 1 «, позивача звільнено із займаної посади з 31.12.2020 року. Підставою для звільнення зазначено рішення кадрової комісії №29 від 24.11.2020 (т.1 а.с. 33).

Позивач, з вказаними рішеннями не погоджується та вважає їх протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VІІ).

Статтею 4 Закону № 1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, діючій до внесення змін Законом України від 19.09.2019 року № 113-IX) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

З приписами п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 1697-VII до повноважень керівника обласної прокуратури відноситься призначення на посади та звільнення з посад прокурорів обласних та окружних прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Законом № 1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Законом України від 19.09.2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (діє з 25.09.2019 року) до Закону № 1697-VII були внесені зміни.

Зокрема, в тексті Закону № 1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Згідно п.п. 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ, встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно із п. 11 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Пунктом 14 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

На виконання вимог Закону № 113-IX, наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

Відповідно до Порядку № 221, Атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

У відповідності до п. 2, 4 розділу І Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Пунктом 6 розділу І Порядку № 221 унормовано, що атестація включає такі етапи: складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Колегія суддів зазначає, що атестація є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності прокурора здійснювати повноваження в органах прокуратури України за визначеними законом критеріями.

За приписами п. 13 Розділу II Закону № 113-IX непроходження відповідного етапу атестації є підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про її неуспішне проходження прокурором.

Так, п. 9 Порядку № 221 встановлено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

У додатку № 2 до вищевказаного Порядку № 221 встановлено форму заяви про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

Текст письмової заяви зазначено такий: «На підставі п. 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон) прошу перевести мене на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора і для цього допустити до проходження атестації. З умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генерального прокурора (далі - Порядок), ознайомлений (ознайомлена) та погоджуюся. Зокрема, підтверджую, що я усвідомлюю та погоджуюся, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону, мене буде звільнено з посади прокурора. Крім того, погоджуюсь із тим, що під час проведення співбесіди та ухвалення рішення кадровою комісію може братися до уваги інформація, отримана від фізичних та юридичних осіб (в тому числі анонімно), яка не підлягає додатковому офіційному підтвердженню. Для цілі проходження атестації, яка включає оцінку моєї професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, даю згоду кадровим комісіям і робочим групам на повний та безпосередній доступ до інформації, визначеної у п.15 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону, з метою її обробки, перевірки та використання під час атестації, включаючи інформацію з обмеженим доступом і таку, що містить персональні дані, а також даю згоду на надсилання мені комісіями, у разі необхідності, письмових запитань щодо професійної етики та доброчесності».

Колегія суддів зазначає, що зміст вказаної заяви свідчить про те, що позивач надав згоду на проходження атестації, погодився з умовами та процедурами її проведення, що передбачені Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим Генеральним прокурором, а також усвідомлював наслідки неуспішного проходження ним атестації, в тому числі у вигляді звільнення з посади прокурора.

Крім того, подавши заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, позивач тим самим підтвердив, що він ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації, погодився на їх застосування та, маючи відповідну фахову освіту і досвід професійної діяльності, розумів правові наслідки не проходження атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113-IX.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Порядку № 221 тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

Пунктом 4 розділу ІІ Порядку № 221 встановлено, що прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 прокурор, який за результатами складання іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей про результати тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора, позивачем за результатами цього тестування набрано 66 балів, що підтверджено його особистим підписом у зазначеній відомості (т. № 1 а.с. 212-213).

Таким чином, колегія суддів зауважує, що у спірних правовідносинах позивач знаходився у стані повної правової визначеності, коли маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності не міг не усвідомлювати юридичних наслідків неуспішного проходження атестації.

Слід зазначити, що у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії (п. 2 розділу V Порядку № 221).

Водночас, колегія суддів вказує, що у примітках до вказаної відомості позивач не вказав будь-яких зауважень стосовно процедури та порядку складання іспиту у формі анонімного тестування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відомості стосовно збоїв у роботі комп`ютерної техніки, з використанням якої проводилося тестування, в матеріалах справи відсутні та скарги щодо порушень процедури проведення іспиту позивачем не подавались.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Четвертої кадрової комісії від 24.11.2020 року № 29 прийнято уповноваженим органом на підставі та у спосіб, визначений вказаними нормами Закону № 113-ІХ та Порядку № 221, містить посилання на нормативно-правові акти та підстави його прийняття.

Пунктом 6 розділу V Порядку № 221 визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду у справі № 120/3458/20-а від 13.05.2021 року.

Доводи позивача щодо відсутності у оскаржуваному наказі конкретної підстави для звільнення необґрунтовані, оскільки у наказі зазначено підставу звільнення відповідно до формулювання п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.

Зазначені твердження позивача, на які він посилається як на підставу для задоволення даного адміністративного позову, колегія суддів оцінює критично, оскільки мотиви, якими обґрунтовується протиправність та необхідність скасування наказу, фактично свідчать про незгоду позивача із положеннями Закону № 113-ІХ.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з апеляційними доводами Офісу генерального прокурора та Сумської обласної прокуратури щодо правомірності наказу керівника Сумської обласної прокуратури № 652к від 24.12.2020 року за яким позивача звільнено із займаної посади з 31.12.2020 року, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Доводи позивача стосовно протиправності спірного наказу у зв`язку з відсутністю обставин, зазначених у п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, а саме ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, є безпідставними, оскільки позивач звільнений у зв`язку з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації, а не у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, що підтверджується безпосереднім посиланням у наказі саме на п. п. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, яким чітко визначено, за якою підставою звільняється прокурор у разі неуспішного проходження ним атестації.

Оскільки юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури, апеляційний суд доходить висновку, що наказ керівника Сумської обласної прокуратури №652к від 24.12.2020 року виданий на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що передбачені законом, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання цього наказу протиправним та скасування відсутні.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення, то в цій частині позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Що стосується вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про стягнення з Сумської обласної прокуратури на його користь 154.307,27 грн різниці між нарахованою відповідачем заробітною платою, колегія суддів зазначає, що достовірними і достатніми доказами, в розумінні положень ст.ст. 75, 76 КАС України, позивач ОСОБА_1 судам першої та апеляційної інстанцій не довів факт нарахування відповідачем Сумською обласною прокуратурою йому заробітної плати в розмірі 154.307,27 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ч. 2 ст. 9 КАС України (вихід за межі позовних вимог) та зобов`язання відповідача Сумську обласну прокуратуру нарахувати та сплатити позивачу суми посадового окладу, визначеного за ч. ч. 3-5 ст. 81 Закону № 1697-VІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року № 6-р/2020.

15.07.2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (у редакції Закону №113) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Так, посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 9 ст. 81 Закону № 1697-VII).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX передбачено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень

Однак, відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених ч. 3 цієї статті, та ч. 1 ст. 10 цього Закону.

За змістом ст. 13 Закону № 108/95 оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Частиною 2 ст. 89 Закону № 1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

Згідно з ст. 90 цього Закону фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Схема посадових окладів працівників прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

З матеріалів справи вбачається, що у період з 26.03.2020 року по 30.12.2020 року посадовий оклад позивача нараховувався не у відповідності до положень ч. 3 ст. 81 Закону № 1697-VII, а в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас Законом № 113, який набрав чинності 25.09.2019 року та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, ч. ч. 3, 4 ст. 81 Закону № 1697-VII викладені у такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.».

Таким чином, з 25.09.2019 року, а отже і станом на день набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18), положення ст. 81 Закону № 1697-VII встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 року № 351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020 року.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 08.09.2020 року № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 року.

Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 року № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021 року.

Таким чином, у період з 26.03.2020 року по 29.12.2020 року окружні прокуратури створені не були, тому позивач у цей період не обіймав посаду прокурора окружної прокуратури, а обіймав посаду прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області.

Отже, дія ст. 81 Закону № 1697-VII у редакції, чинній у період з 26.03.2020 року по 30.12.2020 року, не поширюється на прокурорів місцевих прокуратур, оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач правомірно здійснював оплату праці позивача у період з 26.03.2020 року по 30.12.2020 року з урахуванням п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Офісу генерального прокурора та Сумської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року скасувати в частині, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано протиправним та скасовано наказ Сумської обласної прокуратури № 652к від 24 грудня 2020року; ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області з 01 січня 2021 року; на користь ОСОБА_1 з Сумської обласної прокуратури стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 77.286,68 грн., з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року в іншій частині, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 17 грудня 2021 року.