Справа № 240/20286/20
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 240/20286/20

адміністративне провадження № К/9901/39054/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Губської О.А., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №240/20286/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Житомирській області щодо нездійснення в період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2019 року нарахування та виплати судді Любарського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 01 січня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у розмірі 3200 грн, за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 01 січня 2018 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», у розмірі 3723,00 грн із урахуванням 10% від посадового окладу за зайняття адміністративної посади, а також щомісячної доплати в розмірі 20% від посадового окладу за вислугу років, з вирахуванням раніше проведених виплат за цей період та за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2019 року виходячи із посадового окладу 15 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 01 січня 2019 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у розмірі 4173,00 грн, із урахуванням 10% від посадового окладу за зайняття адміністративної посади по 16 січня 2019 року та щомісячної доплати в розмірі 20% від посадового окладу за вислугу років, з вирахуванням раніше проведених виплат за цей період;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та сплати суддівської винагороди за один місяць;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Житомирській області, як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

28 жовтня 2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №240/20286/20, направлена до суду поштою 22 жовтня 2021 року.

15 листопада 2021 року ухвалою Верховного Суду вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків шляхом надання обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних підстав пропуску строку касаційного оскарження з наданням відповідних доказів.

На виконання вимог зазначеної ухвали Верховного Суду від позивача надійшла заява, у якій скаржником виявлено незгоду з ухвалою про залишення касаційної скарги без руху, з підстав пропуску ним строку на касаційне оскарження, та відсутність підстав для подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки такий строк ним не пропущено.

В обґрунтування заяви скаржником зазначено, що вперше касаційна скарга була подана у строк, визначений законодавством, проте, Верховний Суд ухвалою від 13 травня 2021 року та ухвалами від 03 червня 2021 року, 05 липня 2021 року, 16 серпня 2021 року та 22 вересня 2021 року повертав касаційні скарги, як такі, що не містили підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі. У зазначених ухвалах Верховним Судом не вказувалося про пропуск строку на касаційне оскарження, а було роз`яснено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду. Зазначає, що як у первинній касаційній скарзі так у повторно поданих ним скаргах були зазначені визначені законодавством України та міжнародними правовими актами підстави їх подання, а тому повернення касаційних скарг відбувалося безпідставно. Вказує також, що після повернення первинної касаційної скарги, повторні касаційні скарги направлені у найкоротший строк. Таким чином, позивач вважає, що відсутні підстави просити суд поновити йому строк на касаційне оскарження, оскільки такий строк ним не порушено.

Оцінивши наведені скаржником обставини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд звертає увагу скаржника на те, що пропущений строк касаційного оскарження може бути поновлений судом, якщо за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, суд дійде висновку про їх поважність.

Верховний Суд вважає, що наведене скаржником розуміння норм КАС України щодо строку на повторне звернення до суду з касаційною скаргою ґрунтується на власному розумінні норм процесуального права.

Суд встановив, що вперше касаційна скарга у цій справі подана в межах тридцятиденного строку на касаційне оскарження (20.04.2021), проте, Верховний Суд ухвалою від 13 травня 2021 року її повернув, оскільки у касаційній скарзі не було викладено підстав для касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Вдруге касаційна скарга надійшла до суду 24.05.2021, однак, ухвалою від 02.06.2021 Верховний Суд її повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судового рішення.

Втретє касаційна скарга надійшла до суду 24.06.2021, однак, ухвалою від 05.07.2021 Верховний Суд її повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судового рішення.

Вчетверте касаційна скарга надійшла 26.07.2021, однак, ухвалою від 16.08.2021 Верховний Суд її повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судового рішення.

Вп`яте касаційна скарга надійшла 02.09.2021, однак, ухвалою від 22.09.2021 Верховний Суд її повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, у всіх вищевказаних ухвалах Верховним Судом було детально роз`яснено скаржнику вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Залишаючи без руху касаційну скаргу, Верховний Суд в ухвалі від 15 листопада 2021 року звертав увагу скаржника, що та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин. Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку. При цьому подання первинної касаційної скарги у встановлений законом строк не передбачає зупинення строку на касаційне оскарження для нього та можливості у зв`язку з цим у подальшому свавільно розпоряджатися часом на касаційне оскарження.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

У заяві, яку надіслано на усунення недоліків, скаржник не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із вимогами КАС України у строк, передбачений для касаційного оскарження судового рішення або максимально стислий строк після отримання копії ухвали від 13 травня 2021 року про повернення вперше поданої касаційної скарги, у якій було детально роз`яснено скаржнику вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У цій справі саме скаржником не було дотримано вимог КАС України, що стало підставою для повернення попередньо поданих касаційних скарг у цій справі.

Для приведення касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України у скаржника було достатньо часу. Загальний строк, що сплинув з дня ухвалення постанови апеляційного суду і до дня подання цієї касаційної скарги становить більше ніж шість місяців, що не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на касаційне оскарження.

Сукупність цих обставин свідчить про допущення позивачем необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судового рішення з дотриманням вимог КАС України.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Таким чином, оскільки скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного суду від 15 листопада 2021 року, обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження не подано, а наведені ним обставини не містять відомостей щодо поважних причин, тобто таких, що не залежали від волевиявлення особи, яка оскаржує судові рішення, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №240/20286/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов О.А. Губська А.Г. Загороднюк