Справа № 600/4216/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/4216/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22 червня 2021 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 з раніше призначеної пенсії за вислугу років на пенсію за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перевести ОСОБА_1 з 02 червня 2021 року відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з раніше призначеної пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Позов обґрунтовано тим, що позивач, який станом на 02 червня 2021 року мав право одночасно на різні види пенсії за вислугу років та за віком, скориставшись таким правом та подавши відповідну заяву про переведення з одного виду пенсії на інший, отримав відмову у такому переведенні. Зазначене позивач вважає таким, що суперечить положенням статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та порушує наявне у нього право на переведення з одного виду пенсії на інший. Разом з цим, позивач посилався на те, що перехід з одного виду пенсії на інший має бути проведено пенсійним органом з дати звернення позивача з відповідною заявою 02 червня 2021 року у відповідності до положень частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами проведеного 30 серпня 2021 року автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа передана на розгляд судді Дембіцькому П.Д.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №50-Р від 03 вересня 2021 року проведено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, за результатом якого адміністративну справу №600/4216/21-а було передано для розгляду судді Лелюку О.П.

Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, не заперечуючи факту звернення позивача 02 червня 2021 року із заявою про перехід з пенсії за вислугу років (призначеної відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення») на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказав, що 11 червня 2021 року позивач звертався також із заявою про застосування при переході на пенсію за віком середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за останні 3 роки (2018-2020 роки) та про нарахування пенсії за віком із застосуванням вищезазначеного показника середньої заробітної плати в Україні. У свою чергу, листом від 22 червня 2021 року №2286-2086/Б-17/8-2400/21 відповідач повідомив позивача про порядок переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Зокрема, оскільки позивачу була призначена пенсія за вислугу років, то при виповненні пенсійного віку можливий розгляд питання тільки про переведення з одного виду пенсії на інший вид із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, в даному випадку за вислугу років. Вказане, як вважає відповідач, свідчить про те, що при переведенні позивача із пенсії за вислугу років на пенсію за віком він діяв правомірно та в межах чинного законодавства, а доводи позову, на його думку, не спростовують правомірності дій пенсійного органу. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02 жовтня 2009 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

02 червня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про перехід з одного виду пенсії на інший вид пенсії.

Крім цього, 11 червня 2021 року позивач також звертався до відповідача із заявою, в якій він просив при переході на пенсію за віком застосувати середню заробітну плату в Україні, з якої сплачені страхові внески за останні 3 роки (за 2018-2020 роки) та провести перерахунок пенсії за віком із застосуванням вищезазначеного показника середньої заробітної плати в Україні.

Як вбачається зі змісту листа від 22 червня 2021 року №2286-2086/Б-17/8-2400/21, виданого за результатами звернення позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, відповідачем у такому роз`яснено позивачу порядок призначення пенсії за вислугу років і переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та визначення її розміру з посиланням на відповідні норми законодавства. Крім цього, відповідачем роз`яснено позивачу розмір його пенсії за віком, який обчислений виходячи зі страхового стажу тривалістю 36 років 11 місяців 19 днів. При цьому, вказано про відсутність підстав для застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018-2020 роки при переведенні з одного виду пенсії на інший. Натомість, пенсія позивача перерахована та виплачується у відповідності до норм чинного законодавства України.

Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено в переведенні з раніше призначеної пенсії за вислугу років на пенсію за віком, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається зі встановлених судом обставин справи, спірним у ній є питання щодо відмови відповідача у переведенні позивача з раніше призначеної пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Абзацом першим частини третьої статті 45 Закон №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з установленими обставинами справи позивачем, який має право одночасно і на пенсію за віком, і на пенсію за вислугу років, що не заперечувалось відповідачем у ході розгляду справи, було реалізоване таке право шляхом подання до пенсійного органу відповідної заяви про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Проте листом від 22 червня 2021 року №2286-2086/Б-17/8-2400/21 відповідач протиправно, без зазначення жодних обґрунтувань з посиланням на відповідні норми законодавства, відмовив позивачу у переведенні його з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно поданої ним заяви від 02 червня 2021 року.

Стосовно викладених відповідачем у вказаному вище листі та відзиві відомостей про порядок обчислення розміру пенсії при переведенні з одного виду пенсії на інший, розмір отримуваної позивачем пенсії, а також тверджень про правомірність незастосування пенсійним органом середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній заробіток за 2018-2020 роки, то такі не підлягають оцінці судом, оскільки вказані питання не є спірними в даному спорі та не можуть бути предметом розгляду в межах заявлених позовних вимог.

Так, згідно змісту позову та пред`явлених у ньому вимог, у такому відсутні вимоги щодо оскарження дій пенсійного органу про незастосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній заробіток за 2018-2020 роки, та зобов`язання пенсійний орган здійснювати перерахунок пенсії позивача з урахуванням указаного вище показника середньої заробітної плати в Україні, та відповідні аргументи з названого питання.

Суд зауважує, що згідно з положеннями частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на викладене, перевіряючи оскаржувану позивачем лише відмову у переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком на відповідність її критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при її прийнятті відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перевести його з раніше призначеної пенсії за вислугу років на пенсію за віком суд зазначає, що згідно приписів частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви.

Оскільки, як вбачається з обставин справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком 02 червня 2021 року, то у відповідності до частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» таке переведення повинно бути здійснене з 02 червня 2021 року.

Враховуючи зміст та підстави позову, характер спірних відносин та встановлені обставини справи, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде саме визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перевести позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком з дати звернення його із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший 02 червня 2021 року.

Отже, позов підлягає задоволенню саме у такий спосіб.

Згідно змісту частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, а згідно наявної у справі квитанції №185 від 26 серпня 2021 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком з дати звернення ОСОБА_1 із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший 02 червня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 17 грудня 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, 58002).

Суддя О.П. Лелюк