Справа № 160/9647/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2021 року Справа № 160/9647/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняНатхи В.С
представника позивача представника відповідачів Ремез К.І. Атрошенко В.М
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арматурний завод" Адмірал" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Окремо позивач зазначав, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області помилково трактуються норми п.140.5.5 статті 140 Податкового кодексу України, внаслідок чого відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем зазначеної норми. Вважає, що висновок податкового органу про завищення позивачем витрат та завищення сум податкового кредиту є необгрунтованим та непідтвердженим належними доказами, відповідно прийняті на підставі таких висновків податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/9647/21. Розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
23.07.2021 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій підтримано позицію зазначену в позовній заяві.
20.08.2021 року Головним управління ДПС у Дніпропетровській області надано письмові пояснення.
25.08.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
27.10.2021 року представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив їх задовольнити.
27.10.2021 року представник відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав зазначених у відзивах та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Арматурний завод «Адмірал» зареєстроване в якості юридичної особи 28.11.2000 року, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та являється платником податку на прибуток та податку на додану вартість.
Основними видами економічної діяльності позивача являється виробництво машин і устаткування для металургії, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, неспеціалізована оптова торгівля, консультування з питань комерційної діяльності й керування, ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, установлення та монтаж машин і устаткування.
На підставі наказу від 26.02.2021 року № 1072-п Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 30.04.2021 року №1473/04-36-07-01/31158157 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Арматурний завод «Адмірал».
Перевіркою встановлено наступні порушення:
- 44.1, 44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, занижено податок на прибуток на загальну суму 1 001 501 грн., в т.ч. за 2019 рік 286 952 грн., за 2020 рік 714 549 грн.;
- пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1, п. 200.4, п.185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 156 401 грн., а саме: у липні 2020 року на суму 43 984 грн., у грудні 2020 року на суму 112 417 грн.;
- абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, р. ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом МФУ від 13.01.2015 року №4, в частині подання податкових розрахунків за ф.№1-ДФ про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за період 1 кв. 2017 року 1 кв. 2020 року не в повному обсязі, а саме без відображення надання фінансової позики фізичній особі, та без відображення виплат моральної шкоди фізичній особі у 3,4 кварталі 2020 року;
- п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з урахуванням п. 1 р. ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФУ від 14.04.2015 року №435, що призвело до несвоєчасного надання звітів по ЄСВ за грудень 2020 року;
- п.1 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині несвоєчасного нарахування єдиного внеску в звітах по ЄСВ на суми нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, у межах максимальної величини та відображеного підприємством самостійно у звітах по ЄСВ у відповідних місяцях у розмірі 3484,25 грн., у тому числі: у січні 2017 року у сумі 2428,30 грн., у лютому 2017 року у сумі 352 грн., у березні 2017 року у сумі 352 грн., у квітні 2017 року у сумі 352 грн.
14.05.2021 року позивачем до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області було направлено заперечення на акт від 30.04.2021 року №1473/04-36-07-01/31158157 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Арматурний завод «Адмірал».
28.05.2021 року за результатами розгляду заперечень на акт перевірки позивачеві було направлено відповідь «Про результати розгляду заперечень» відповідно якої висновок акту перевірки слід читати в наступній редакції: перевіркою встановлено порушення ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п.п. 140.5.5 1 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, занижено податок на прибуток на загальну суму 797 594 грн., в т.ч. за 2019 рік на суму 437 270 грн., за 2020 рік на загальну суму 360 324 грн.
Незгода позивача з прийнятими податковими повідомленнями -рішеннями від 04.06.2021 року стала підставою для звернення ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» з даним позовом до суду.
Отже, правомірність вищенаведених податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є предметом спору переданого на вирішення до адміністративного суду.
Вирішуючи вимоги позовної заяви ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», суд враховує наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі ПК України).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно до ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України - витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому, відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та до податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).
Відповідно до статті 1 цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.
Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
В даному випадку, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про заниження податку на прибуток на 797 594 грн. та податку на додану вартість на 156 401 грн. внаслідок вчинення позивачем нереальних угод з підприємствами та підприємцями: ТОВ «ІТ Спектрум», ТОВ «КК Лідер», ТОВ «Ідеаліс», ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 ; неправомірного заниження показника декларації з податку на прибуток за 2020 рік у сумі 238 601,16 грн. по взаємовідносинам з нерезидентом ООО «GMC ENGINEERING» та заниження показника рядка 01 декларації на суму 835 096 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Дніпропетровський арматурний завод».
В свою чергу, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в періоді, який перевірявся, позивач формував показники податкової звітності виходячи з господарських операцій по взаємовідносинам, зокрема, з наступними контрагентами: ТОВ «ІТ Спектрум», ТОВ «КК Лідер», ТОВ «Ідеаліс», ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ООО «GMC ENGINEERING», ТОВ «Дніпропетровський арматурний завод».
Так, 01.01.2020 року між позивачем та ТОВ «ІТ Спектрум» було укладено договір №8 з надання послуг по здійсненню обслуговування програмного забезпечення та надання консультаційних послуг, необхідних для користування програмним забезпеченням.
Між ТОВ «ІТ Спектрум» та позивачем було підписано акт виконаних робіт №15 від 30.11.2020 року на загальну суму 32 000 грн.
Також, 01.11.2020 року між позивачем та ТОВ «ІТ Спектрум» було укладено договір №62 з надання послуг по розробці автоматизованого робочого місця маркетолога, наданню консультаційних послуг, необхідних для експлуатації цього робочого місця.
Між ТОВ «ІТ Спектрум» та позивачем було підписано акт виконаних робіт №16 від 30.12.2020 року на загальну суму 18 000 грн.
Також, між позивачем та ТОВ «КК Лідер» було укладено договір №39-01/06 від 01.06.2016 року та договір №47/05-01 від 01.06.2018 року про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку в обсязі і на умовах, передбачених такими договорами.
Сума у розмірі 98 000 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «КК Лідер» включена позивачем до витрат звітного періоду, отримання послуг відображено в бухгалтерському обліку підприємства, на кінець звітного періоду наявна кредиторська заборгованість у розмірі 98 000 грн.
Також, між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено договори №0101/2020-8 від 01.01.2020 року, №0110-2020/08 від 01.10.2020 року, №0101/2020-5 від 01.10.2020 року про надання послуг по організації інформаційно-консультаційного обслуговування для забезпечення господарської діяльності замовника з питань підготовки до участі в тендерах, консультації у сфері кадрового обліку, планування, організації, ефективності і контролю управлінської інформації, консультації з питань інформатизації бухгалтерського обліку, надання інформаційно-технічних послуг.
На виконання умов зазначених договорів між позивачем та ФОП ОСОБА_1 підписано акти виконаних робіт за договором №0101/2020-8 від 01.01.2020 року на загальну суму 326 200 грн., а саме: №123 від 30.10.2020 року, №124 від 30.11.2020 року, №125 від 30.11.2020 року, №128 від 21.12.2020 року, №126 від 16.12.2020 року, №127 від 23.11.2020 року, №142 від 27.11.2020 року, №141 від 30.10.2020 року, №143 від 29.12.2020 року, №136 від 03.12.2020 року, №134 від 20.11.2020 року, №132 від 02.11.2020 року, №135 від 07.10.2020 року, №133 від 22.10.2020 року; за договором №0110-2020/08 від 01.10.2020 року на загальну суму 315 000 грн., а саме: №138 від 30.11.2020 року, №137 від 30.10.2020 року, №139 від 30.12.2020 року, №129 від 30.10.2020 року, №130 від 30.11.2020 року, №131 від 31.12.2020 року; за договором №0101/2020-5 від 01.10.2020 року на загальну суму 165 000 грн., а саме: №119 від 30.10.2020 року, №120 від 30.11.2020 року, №121 віжд 30.12.2020 року, №122 від 14.12.2020 року.
Сума у розмірі 806 000 грн. по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 включена позивачем до витрат звітного періоду, отримання послуг відображено в бухгалтерському обліку підприємства, на кінець звітного періоду наявна кредиторська заборгованість у розмірі 806 000 грн.
Також, між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено договори №0101/2020-034 від 01.01.2020 року, №0110/2020-054 від 01.10.2020 року та №0101/2020-015 від 01.01.2020 року з надання послуг з програмного забезпечення та інформаційно- технічні послуги.
На виконання умов зазначених договорів між позивачем та ФОП ОСОБА_2 підписано акти виконаних робіт на загальну суму 809 000 грн., а саме: №142 від 30.10.2020 року, №137 від 30.11.2020 року, 137 від 31.12.2020 року, 139 від 31.12.2020 року, 140 від 15.10.2020 року, 143 від 31.12.2020 року, 141 від 16.11.2020 року, 136 від 30.12.2020 року.
Сума у розмірі 809 000 грн. по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 включена позивачем до витрат звітного періоду, отримання послуг відображено в бухгалтерському обліку підприємства, на кінець звітного періоду наявна кредиторська заборгованість у розмірі 809 000 грн.
Також, між позивачем та ФОП ОСОБА_3 було укладено договори №б/н від 22.10.2029 року, №б/н від 16.10.2019 року, №б/н від 11.10.2019 року, №б/н від 12.08.2019 року про надання інформаційних та консультаційних послуг.
На виконання умов зазначених договорів між позивачем та ФОП ОСОБА_3 підписано акти виконаних робіт на загальну суму 627 475 грн., а саме: №№14 від 03.09.2019 року, 15 від 11.09.2019 року, 22 від 24.10.2019 року, 21 від 24.10.2019 року, 19 від 17.10.2019 року, 18 від 15.10.2019 року, 17 від 10.10.2019 року, 17 від 11.02.2019 року, 5 від 11.03.2019 року, 6 від 10.04.2019 року, 12 від 30.08.2019 року, 9 від 10.07.2019 року, 11 від 09.08.2019 року, 7 від 08.05.2019 року, 10 від 23.07.2019 року.
Сума у розмірі 627 475 грн. по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 включена позивачем до витрат звітного періоду, отримання послуг відображено в бухгалтерському обліку підприємства, за отримані послуги позивачем здійснено розрахунок повному обсязі у розмірі 627 475 грн.
Також, між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено договір №01-09-15 від 01.09.2015 року про надання послуг комплексного просування сайтів, налаштування та ведення контекстної реклами.
На виконання умов договору між позивачем та ФОП ОСОБА_4 підписано акти виконаних робіт на загальну суму 190700 грн., а саме:№№10/01-1 від 10.01.2019 року, 25/01-1 від 25.01.2019 року, 13/02-1 від 13.02.2019 року, 18/02-1 від 18.02.2019 року, 14/03-1 від 14.03.2019 року, 22/03-1 від 22.03.2019 року, 30/04-1 від 30.04.2019 року, 11/04-1 від 11.04.2019 року, 13/05-1 від 13.05.2019 року, 25/05-1 від 25.05.2019 року, 31/05-1 від 31.05.2019 року, 07/06-1 від 07.06.2019 року, 21/06-1 від 21.06.2019 року, 21/06-1 від 27.06.2019 року, 21/06-1 від 28.06.2019 року.
Сума у розмірі 190 700 грн. по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 включена позивачем до витрат звітного періоду, отримання послуг відображено в бухгалтерському обліку підприємства, сума у розмірі 190 700 грн. обліковується як дебіторська заборгованість.
Також, між позивачем та ТОВ «Ідеаліс» було укладено договір постачання №28/12/2019 року від 28.12.2019 року.
На виконання договору ТОВ «Ідеаліс» було видано видаткову накладну №274 від 25.12.2019 року та податкову накладну №109 від 25.12.2019 року на постачання товару на загальну суму 938 404,20 грн. в т. ч. ПДВ 156 400,70 грн.
Всі первинні документи, надані позивачем, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства та містять всі необхідні реквізити передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підлягають обовязковому врахуванню в бухгалтерському та податковому обліку позивача.
Надані за договорами позивача з зазначеними контрагентами послуги та товари були використані у власній господарській діяльності позивача.
Надання передбачених договорами послуг та постачання товарів узгоджується з напрямками господарської діяльності контрагентів позивача, оскільки основним видом діяльності ТОВ «ІТ Спектрум» є комп`ютерне програмування; ТОВ «КК Лідер» діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування; ФОП ОСОБА_1 діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування; ФОП ОСОБА_2 діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування; ФОП ОСОБА_3 консультування з питань комерційної діяльності й керування; ТОВ «Ідеаліс» діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що з урахуванням наданих до суду доказів, судом встановлено наявність руху активів, підтверджений первинними документами відображеними в бухгалтерському обліку, що є безперечним доказом реальності проведених господарських операцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Арматурний завод «Адмірал».
Посилання контролюючого органу на кримінальні провадження відкриті за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України, в яких позивач являється фігурантом, відхиляються судом, оскільки відповідачем не надано належних доказів, які містять у собі встановлені обставини, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.
При цьому, суд зазначає, що оскільки доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не було надано, сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.02.2018 року у справі № 826/6280/13-а, адміністративне провадження № К/9901/2848/18, ЄДРСРУ № 72338874.
Норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.
Окрім того, відповідачами не надано доказів щодо наявності дефектів у правовому статусі контрагентів позивача, зокрема відсутності реєстрації їх як платників податку на додану вартість або припинення як юридичних осіб на час укладання та виконання угод.
Не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента.
Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року (п.57 Рішення) зазначив, що у разі, якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаного зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватись між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.
Також, Судом вказано, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Необхідно зазначити, що податковий орган, не подав жодних доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства.
Позивачем, в свою чергу, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій надано копії: договорів, додаткових угод, актів приймання виконаних робіт, рахунків на оплату, видаткових накладних, податкових накладних, платіжних доручень, сертифікатів, свідоцтв, та інші.
Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідають критеріям належного доказу.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що надана позивачем первинна документація підтверджує факт реальних господарських відносин з контрагентами ТОВ «ІТ Спектрум», ТОВ «КК Лідер», ТОВ «Ідеаліс», ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та, відповідно, правомірність формування витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам з даними контрагентами.
Щодо встановлення заниження у 2020 році у сумі 238 601 грн. показників рядка 03 декларації «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України», суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що між позивачем (продавець) та ООО «GMC ENGINEERING» (Республіка Молдова) (покупець) укладено контракт №26/06/2020 від 26.06.2020 року, відповідно якого продавець зобовязується передати товар у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити за кількостю, асортиментом та цінами, зазначеними в додатку №1, який прикладається до даного контракту та є його невідємною частиною.
При перевірці встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до експортних митних декларацій за 2020 рік загальна сума господарських операцій по ООО «GMC ENGINEERING» становить 795 337,21 грн., а 30% вартості цих операцій становить 238 601,16 грн.
В акті перевірки також зазначено, що на запит ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 05.04.2021 року №2 позивачем листом б/д від 08.04.2021 року надано відповідь. Перевіркою наданих підприємством документів встановлено, що вони не відповідають вимогам, щодо підтвердження ціни, визначеної за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої статтею 39 Податкового кодексу України, по взаємовідносинам з ООО «GMC ENGINEERING» (Республіка Молдова).
Таким чином, на підставі наданої позивачем інформації, контролюючим органом зроблено висновок щодо недотримання платником податків норм підпункту39.4.6пункту39.4статті39 Податкового кодексу України, оскільки надані ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» документи не містять інформацію, визначену вказаною нормою.
У зв`язку з наведеним, а також враховуючи зміст Переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1045 від 27.12.2017, що містить і позицію ОСОБА_5 , контролюючий орган дійшов висновку, що оскільки рядок 3.1.6.1 додатку РІ декларації з податку на прибуток за 2020 рік ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» не заповнено в порушення пп. 140.5.5-1 п. 140.5 ст.140 ПКУ неправомірно заниженю показники декларації з податку на прибуток за 2020 рік (ряд. 3 РІ Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (+, -) ) в сумі 238 601,16 грн.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 140.5.5-1 п.140.5 ст. 140 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), реалізованих на користь: нерезидентів зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу; нерезидентів, організаційно-правова форма яких включена до переліку затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту V підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі податок з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи.
Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури ст. 39 Кодексу, але без подання звіту.
При цьому якщо ціна придбання товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг перевищує їх ціну, визначену за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю придбання та вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом «витягнутої руки».
Відповідно до підпункту 39.1.1 пункту 39.1 статті 39 Податкового кодексу України платник податку, який бере участь у контрольованій операції, повинен визначати обсяг його оподатковуваного прибутку відповідно до принципу "витягнутої руки".
Обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого платником податку, який бере участь в одній чи більше контрольованих операціях, вважається таким, що відповідає принципу "витягнутої руки", якщо умови зазначених операцій не відрізняються від умов, що застосовуються між непов`язаними особами у співставних неконтрольованих операціях (підпункт 39.1.2 пункту 39.1 статті 39 Податкового кодексу України).
Якщо умови в одній чи більше контрольованих операціях не відповідають принципу "витягнутої руки", прибуток, який був би нарахований платнику податків в умовах контрольованої операції, що відповідає зазначеному принципу, включається до оподатковуваного прибутку платника податку (підпункт 39.1.3 пункту 39.1 статті 39 Податкового кодексу України).
Встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" проводиться за методами, визначеними пунктом 39.3 цієї статті, з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств (підпункт 39.1.4 пункту 39.1 статті 39 Податкового кодексу України).
Пунктом 39.2 статті 39 Податкового кодексу України передбачено засади визначення операцій контрольованими.
Так, за визначенням, наведеним у підпункті 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, а саме:
а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту;
б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів;
в) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав;
г) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України.
ґ) господарські операції (у тому числі внутрішньогосподарські розрахунки), що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні.
За правилами підпункту 39.2.1.7 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і 39.2.1.5 цього підпункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:
- річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;
- обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
Господарські операції, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні, визнаються контрольованими, якщо обсяг таких господарських операцій, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
Таким чином, контрольованими операціями згідно з підпунктом «г» підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України з урахуванням правил 39.2.1.7 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу визнаються господарські операції, здійснені з нерезидентом в період, коли відповідна держава (територія) була включена до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України, і за умови, що обсяг таких операцій перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
Як встановлено під час перевірки та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, на підставі контракту №26/06/2020 від 26.06.2020 року за 2020 рік загальна сума господарських операцій по ООО «GMC ENGINEERING» становить 795 337,21 грн.
Таким чином, обсяг господарських операцій платника податків з наведеним контрагентом не перевищує 10 мільйонів гривень (795 337,21 грн.).
З матеріалів справи встановлено та не заперечується відповідачем, що господарська оперерація ТОВ «Арматурний завод 2Адмірал» з нерезидентом ООО «GMC ENGINEERING» (Республіка Молдова) є не контрольованою.
При цьому, згідно з позицією контролюючого органу, позивачем не доведено, що сума витрат, понесених за наслідками зазначеної операції, відповідає принципу «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої статтею 39 ПК України.
Встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" проводиться за методами, визначеними пунктом 39.3 цієї статті, з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств (підпункт 39.1.4 пункту 39.1 статті 39 ПК України).
Методологія проведення такого співставлення та застосування принципу "витягнутої руки", викладена у статті 39 Кодексу, та передбачає проведення зіставлення комерційних та фінансових умов операцій (підпункт 39.2.2 пункту 39.2), використання одного із методів, передбачених підпунктом 39.3.1 пункту 39.3, проведення економічного та порівняльного аналізу (підпункт "и" підпункту 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 ПК України).
Згідно з підпунктом 39.2.2.1 підпункту 39.2.2 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України для цілей цього Кодексу контрольовані операції визнаються зіставними з неконтрольованими, якщо: немає значних відмінностей між ними, що можуть істотно вплинути на фінансовий результат під час застосування відповідного методу трансфертного ціноутворення; такі відмінності можуть бути усунені шляхом коригування умов та фінансових результатів контрольованої або неконтрольованої операції для уникнення впливу таких відмінностей на зіставність.
Підпунктом 39.2.2.2 підпункту 39.2.2 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України встановлено, що під час визначення зіставності операцій аналізуються такі елементи контрольованої та зіставних операцій: характеристика товарів (робіт, послуг), які є предметом операції; функції, які виконуються сторонами операції, активи, що ними використовуються, умови розподілу між сторонами операції ризиків та вигод, розподіл відповідальності між сторонами операції та інші умови операції (далі - функціональний аналіз); стала практика відносин та умови договорів, укладених між сторонами операції, які істотно впливають на ціни товарів (робіт, послуг); економічні умови діяльності сторін операції, включаючи аналіз відповідних ринків товарів (робіт, послуг), які істотно впливають на ціни товарів (робіт, послуг); бізнес-стратегії сторін операції (за наявності), які істотно впливають на ціни товарів (робіт, послуг).
У разі відсутності або недостатності інформації про окремі неконтрольовані операції для визначення показників рентабельності може використовуватися фінансова інформація юридичних осіб, які здійснюють діяльність, зіставну із контрольованою операцією, за умови наявності інформації про те, що зазначені юридичні особи не здійснюють операції з пов`язаними особами.
Визначення зіставності юридичних осіб здійснюється з урахуванням їх галузевої специфіки та відповідних видів діяльності, що здійснюються ними в зіставних з контрольованою операцією економічних (комерційних) умовах.
Згідно з підпунктом 39.5.3.1 підпункту 39.5.3 пункту 39.5 статті 39 Податкового кодексу України платник податків та контролюючий орган використовують джерела інформації, які містять відомості, що дають можливість зіставити комерційні та фінансові умови операцій згідно з підпунктом 39.2.2 пункту 39.2 цієї статті, зокрема: а) інформацію про зіставні неконтрольовані операції платника податків, а також інформацію про зіставні неконтрольовані операції його контрагента - сторони контрольованої операції з непов`язаними особами; б) будь-які інформаційні джерела, що містять відкриту інформацію та надають інформацію про зіставні операції та осіб; в) інші джерела інформації, з яких інформація отримана платником податків з дотриманням вимог законодавства та які надають інформацію про зіставні операції та осіб, за умови що платник податків надасть таку інформацію контролюючому органу; г) інформацію, отриману контролюючим органом у рамках укладених Україною міжнародних угод.
Отже, для визначення операцій, зіставними із досліджуваною, слід порівнювати саме комерційні та фінансові умови таких операцій. Для порівняння не обов`язково, щоб дві операції були ідентичними, але жодна з відмінностей між ними не має істотно впливати на ринкову ціну або прибуток. Якщо ж існують такі відмінності, то слід внести досить точні поправки (коригування), які виключають їх вплив. При цьому у підпункті 39.2.2.2 підпункту 39.2.2 пункту 39.2 статті 39 ПК України наведено перелік елементів, що підлягають аналізу при визначенні зіставності операцій.
Долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що контролюючим органом надано запит № 2 від 05.04.2021 року по взаємовідносинам з нерезидентом України ООО «GMC ENGINEERING» (Республіка Молдова), а саме: виключно щодо надання документів по взаємовідносинам з зазначеним підприємством, які підтверджують ціну на реалізований товар (послуги), а саме ціну, визначену за принципом витягнутої руки відповідно до процедури ст. 39 Кодексу.
Також, 23.04.2021 року податковим органом було надано запит №23 з вимогою надати до перевірки пояснення щодо порушення позивачем пп. 140.5.51 п. 140.5 статті 140 Податкового кодексу України та неправомірного заниження показника декларації з податку на прибуток за 2020 рік у сумі 238 601,16 грн.
ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» було надано відповідь на вищевказаний запит, яка містить опис і умови проведення неконтрольованої операції, відомості про функції, ризики для сторони неконтрольованої операції, економічний аналіз, ціну продажу аналогічної продукції протягом 2020 року неповязаним особам у співставних неконтрольованих операціях і цінах тощо, та не мало обов`язку надавати звіт з трансфертного ціноутворення.
Позивачем обрано метод порівняльної неконтрольованої ціни.
Разом з цим, посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що інформація та документи, надані на запит, не відповідають вимогам підпункту 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України, суд вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» не здійснювало контрольовані операції в 2020 році, зокрема, з нерезидентом ООО «GMC ENGINEERING» (Республіка Молдова), а в пункті 39.4.6 статті 39 Податкового кодексу України (як і у всій статті 39) мова йде виключно про контрольовані операції, до яких застосовуються вимоги пункту 39.4.6 статті 39 ПКУ.
При цьому, податковим органом не зазначено підстав, чому саме надані документи не відповідають вимогам щодо підтвердження ціни, визначеної за принципом «витягнутої руки».
Тобто, висновок відповідача про порушення позивачем у спірних правовідносинах норм підпункту 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України з підстав відсутності у наданих ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» документах інформації, визначеної вказаною нормою, є безпідставним.
Так, за змістом пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України, вказана норма упорядковує складення та подання звітності для податкового контролю.
Згідно підпункту 39.4.2 цього пункту Податкового кодексу України платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Підпункт 39.4.3 цього ж пункту Кодексу покладає на платників податків, що здійснюють контрольовані операції, обов`язок складати та зберігати документацію з трансфертного ціноутворення за кожний звітний період.
А підпунктом 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України, на який посилається податковий орган в акті перевірки, визначаються обов`язкові вимоги до інформації, що має містись у документації з трансфертного ціноутворення (сукупності документів або єдиного документу, складеного у довільній формі).
Однак, зважаючи на відсутність у спірних господарських операціях позивача з його контрагентом-нерезидентом однієї з обов`язкових умов, що давала б підстави для їх визначення як контрольованих, необґрунтованим є твердження відповідача про порушення позивачем правил заповнення документації по контрольованим операціям.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставним посилання відповідача у акті перевірки на порушення позивачем вимог пп. 140.5.5і п. 140.5 ст.140 Податкового Кодексу України. від 02.12.2010 за №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 238 601,16 грн.
Окремо суд звертає увагу, що згідно п.п. 39.5.2. п. 39 ст. 39 ПКУ перевірка з питань дотримання платником податків принципу "витягнутої руки" проводиться відповідно до положеньглави 8розділу II цього Кодексу з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Перевірка з питань дотримання платником податків принципу "витягнутої руки" може бути проведена контролюючим органом у разі:
надання платником податків документації з трансфертного ціноутворення відповідно допідпункту 39.4.4пункту 39.4 цієї статті;
неподання платником податків чи подання з порушенням вимог пункту 39.4 цієї статті звіту про контрольовані операції, документації з трансфертного ціноутворення, глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файла), звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній;
подання платником податків заяви про намір провести пропорційне коригування (п.п. 39.5.2.1 п.39 ст. 39 ПКУ).
Відповідно до п.п. 39.5.2.2.п. 39 ст. 39 ПКУ порядок проведення перевірки з питань дотримання платником податків принципу "витягнутої руки" встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Форма акта (довідки)про результати перевірки з питань дотримання платником податків принципу "витягнутої руки" тавимоги до його (її) складення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Акт про результати перевірки з питань дотримання платником податків принципу "витягнутої руки" повинен містити документально підтверджені факти відхилення умов контрольованої операції від умов, що відповідають принципу "витягнутої руки", обґрунтування того, що таке відхилення спричинило неправильний розрахунок обсягу оподатковуваного прибутку платника податку та/або заниження суми податку із наведенням відповідних розрахунків (п.п. 39.5.2.17.п.39 ст. 39 ПКУ).
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильність обчислення, повноту і своєчасність сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів установлених законом за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року.
Наказом Міністерства фінансів України від 10.03.2016 року № 344 (надалі по тексту Порядок № 344) був затверджений Порядок проведення перевірки з питань дотримання платником податків принципу "витягнутої руки».
Пунктом 3 розділу І Порядку № 344 передбачено, що перевірка дотримання принципу «витягнутої руки» проводиться за наявності підстав, визначених п.п. 39.5.2.1підпункту 39.5.2 пункту 39.5 статті 39 розділу I тап.п. 78.1.2,78.1.5,78.1.14-78.1.16пункту 78.1 статті 78 глави 8 розділу II Кодексу.
Проте, по відношенню до позивача відбувалась планова перевірка, яка не стосувалась питань дотримання платником податків принципу "витягнутої руки".
В свою чергу, як зазначалось судом вище, статтею 75 Податкового кодексу України встановлено, що не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.
В даному ж випадку, перевірка податковим органом була здійснена перевірка щодо дотримання позивачем вимог пп.140.5.5 п. 140.5 статті 140 Податкового кодексу України.
Таким чином, перевірка такого питання, як дотримання принципу «витягнутої руки» проведено відповідачем без належних підстав для ії проведення.
Що стосується висновку податкового органу про порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та заниження показника у рядку 01 декларації «Дохід від будь-якої діяльності» визначений за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року у сумі 835 096 грн, судом встановлено наступне.
Так, 31.03.2013 року між позивачем (замовник) та ТОВ «Дніпропетровський арматурний завод» (виконавець) укладено договір №31012013, відповідно якого виконавець зобовязується надати замовнику послуги передпродажної підготовки, перевірки та герметизації виробів з арматури.
Пунктом 4.4 договору встановлено строк позовної давності 10 років.
Перевіркою було встановлено, що станом на 31.12.2020 року по постачальнику ТОВ «Дніпропетровський арматурний завод» обраховується кредиторська заборгованістьть у розмірі 1 967 916,06 грн., яка є незмінною станом на 01.01.2017 року, 01.01.2018 року, 01.01.2019 року та на 01.01.2020 року.
Податковий орган дійшов висновку, що ТОВ «Адматурний завод «Адмірал» протиправно не визначено та не відображено фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в загальному розмірі 819 036 грн. за 2019 рік та не здійснено амортизацію дисконту протягом строку користування на загальну суму 16 060 грн. за 2020 рік.
Щодо правильності бухгалтерського обліку кредиторської заборгованості, при відображенні фінансового доходу від дисконтування довгострокової кредиторської заборгованості в момент її виникнення та здійснення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу (на рівні національних стандартів бухгалтерського обліку), судом встановлено наступне.
Так, методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначаєП(С)БО 15"Доходи". (Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку).
Доходи збільшення економічних вигід у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу.
Проценти - плата за використання грошових коштів, їх еквівалентів або сум, що заборговані підприємству.
Дивіденди - частина чистого прибутку, розподілена між учасниками (власниками) відповідно до частки їх участі у власному капіталі підприємства.
Відповідно до п.5П(с)БО 15"Дохід", дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до п.7П(с)БО 15"Дохід" визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).
При здійсненні бухгалтерського обліку заборгованості першочерговим є визначення її статусу.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» (далі П(С)БО 11).
Згідно зП(С)БО 11, зобов`язання поділяються на довгострокові та поточні.
Згідно з п. 4. П(С)БО 11зазначене наступне: «Поточні зобов`язання-зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу».
Поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання. (п.10 П(С)БО 11).
Відповідно до 11 П(С)БО 11 поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.
Пунктом 4 П(С)БО 11визначено, що сума погашення це недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
Довгострокові зобов`язання всі зобов`язання, які не є поточними (п.4 П(С)БО 11).
Довгострокові зобов`яння відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю.
Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання п.9 П(С)БО 11. (з урахуванням змін внесених наказом МФУ №379 від 16.09.2019р.)
Пунктом 4 П(С)БО 11визначено, що теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
До довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення. (п.7 П(С)БО 11).
Таким чином, дисконтуваннюна дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).
Фактично положення НП(С)БО11 обмежуються тільки вказівкою, що довгострокова заборгованість відображається в балансі за її теперішньою (дисконтованою) вартістю. При цьому як визначати цю дисконтовану вартість, на яку ставку дисконтування орієнтуватися, й головне як здійснювати подальший облік заборгованостей, визнаних за теперішньою (дисконтованою) вартістю,у національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку не визначено.
Крім того, зміни, внесені наказом МФУ №379 від 16.09.2019р. до П(С)БО 11 «Зобов`язання», відповідно до яких, зокрема, будь-які довгострокові зобов`язання підлягають відображенню в балансі за теперішньою вартістю (раніше дисконтуванню підлягали довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки) набули чинності 29.10.2019р., наказ МФУ №379 від 16.09.2019р. не містить «перехідних положень» щодо наявних на дату введення в дію даного наказу довгострокових зобов`язань, тому підприємства не мають обов`язку для застосуванню його приписів до довгострокових зобов`язань, які виникли до 29.10.2019р.
Окрім П(С)БО 11 «Зобов`язання», облік довгострокових зобов`язань також підпадає під регулювання Положення (стандарт) бухгалтерського обліку13 «Фінансові Інструменти», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року №559 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2001 року за №1050/6241 (далі - П(С)БО 13), тому як кредиторська заборгованість, яка виникла в ході виконання договору та зобов`язує підприємство сплатити гроші кредиторові, є фінансовим зобов`язанням.
Згідно визначених понять у пункті 4 П(С)БО 13 , фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.
Фінансове зобов`язання контрактне зобов`язання а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству;б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.
Фінансовий інструмент - цебудь-який контракт, який приводить довиникнення фінансового активу у одного суб`єкта господарювання тафінансового зобов`язання або інструмента капіталу уіншого суб`єкта господарювання - п.3 П(С)БО13 «Фінансові інструменти».
Згідно з пунктом 29 П(С)БО 13, фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).
Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю.
Пунктом 31 П(С)БО 13 передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.
Однак, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 не передбачає порядок визначення справедливої або амортизованої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довго строкових фінансових зобов`язань.
Отже, оскільки національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також органами, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно та як наслідок здійснювати відповідний розрахунок.
Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку. (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Визначення національних стандартівне дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах.
Натомість, відповідач при розрахунку дисконту застосовує формулу, що не визначена жодним національним стандартом бухгалтерського обліку.
РV = FV/(1 + і)n, де
FV майбутняв артість;
РV теперішня вартість:
і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ);
n кількість періодів до дати погашення.
Отже, застосування контролюючим органом міжнародних стандартів фінансової звітності, за умови, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами, є неправомірним та не відповідає положенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Оскільки національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також органами, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно, а тому ДПС взагалі не має права визначати цю методику та давати вказівки платнику податків, який має довгострокове зобов`язання, щодо методики.
При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на здійснений податковим органом розрахунок.
Так, відповідачем було використано наведену вище формулу, де 1 967 916 грн. сума заборгованості, 1,135 середня ставка НБУ, 819 036,32 грн. - сума дисконту, як різниця між сумою заборгованості та теперішньою вартістю (сума оподковується на 2019 рік, згідно змін і П (С) БО, 16 060 грн. сума амортизації за 2020 рік.
Додатково зазначено, що до розрахунку взято до уваги строк (число періодів) з 31.12.2019 року по 31.03.2023 року.
При цьому, в розрахунку зазначено строк з 01.01.2020 року по 31.03.2023 року, що становить 4 роки 3 місяці або 51 період.
Приймаючи до уваги зазначений відповідачем строк з 31.12.2019 року (01.01.2020 року) по 31.03.2023 року, зважаючи на те, що підприємства не мають обов`язку для застосуванню приписів наказу до довгострокових зобов`язань, які виникли до 29.10.2019 року, строк з 31.12.2019 року ( 01.01.2020 року) по 31.03.2023 року становить 3 роки та 6 місяців або 39 періодів, які помилково обраховані відповідачем як 4 роки 3 місяці або 51 період.
Враховуючи зазначене, суд вважає помилковим висновок податкового органу про порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та заниження показника у рядку 01 декларації «Дохід від будь-якої діяльності» визначений за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року у сумі 835 096 грн.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є обгрунтованими та підтвердженими належними доказами, відповідно позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 14 896,44 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 262-264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арматурний завод" Адмірал" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області суму сплаченого судового збору у розмірі 14 896, 44 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 05 листопада 2021 року.

Суддя С.І. Озерянська