Справа № 640/7693/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7693/21 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби з безпеки на транспорті № 316-к від 01.03.2021 р. «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити його на посаді заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті або у разі відсутності такої посади на іншій рівнозначній посаді;

- стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що йому не було запропоновано жодної іншої вакантної посади.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати згадане рішення та ухвалити постанову про задоволення позову.

Зокрема, скаржник зазначає, що відповідачем було допущено скорочення чисельності працівників одночасно із скороченням його посади, що не передбачено ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Апелянт звертає увагу на те, що на момент його звільнення частину 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» було змінено, однак нова редакції цієї статті не застосована до спірних правовідносин.

Позивач також стверджує, що у порушення вимог ст. 49-2 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом - «КЗпП України») Державна служба з безпеки на транспорті не надала первинним профспілковим організаціям інформацію щодо звільнень, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також не провела консультації з профспілками.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, наполягаючи на законності та обгрунтованості судового рішення, зазначає, що до спірних правовідносин були застосовані норми Закону Україні «Про державну службу» у редакції, чинній на момент прийняття рішення про звільнення позивача.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом № 158-к від 29.01.2019 р. ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті.

24.12.2019 р. позивачеві присвоєно 5-й ранг державного службовця.

03 березня 2020 р. Кабінетом Міністрів України видано розпорядження № 196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті».

Згідно пункту 1 цього розпорядження Уряд України погодився з пропозицією Міністерства інфраструктури і Державної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком.

За змістом Додатка до названого розпорядження Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області реорганізуються у Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України видано розпорядження № 196-р від 03 березня 2020 р. відповідачем видано наказ № 340 від 09.09.2020 р. «Про упорядкування структури Укртансбезпеки» яким, зокрема, Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області реорганізовано шляхом злиття у Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Відповідно до структури Державної служби з безпеки на транспорті, що є додатком до цього наказу, у складі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки утворено: відділ державного контролю за безпекою на транспорті в Одеській області; відділ надання адміністративних послуг в Одеській області; відділ державного контролю за безпекою на транспорті у Миколаївській області; сектор надання адміністративних послуг у Миколаївській області; відділ державного контролю за безпекою на транспорті у Херсонській області; сектор надання адміністративних послуг у Херсонській області.

02 листопада 2020 р. ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймає.

Наказом № 316-к від 01.03.2021 р. «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртансбезпеки без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Днем звільнення позивача вважається перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Спеціальним Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону) (тут та надалі норми у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Таким чином, стаття 87 Закону України «Про державну службу» пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише із скороченням чисельності або штату державних службовців, а й із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Таким чином, звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог законодавства, яке було чинним на момент видання наказу № 316-к від 01.03.2021 р.

Помилковим є посилання позивача на те, що йому не було запропоновано іншу посаду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 названої статті КЗпП України установлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частини 3 статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

В силу приписів частин 2, 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Враховуючи наведені вимоги законодавства, судова колегія перш за все звертає увагу позивача на те, що статтею 42 КЗпП України врегульовано питання залишення на роботі або працевлаштування працівників при скороченні чисельності чи штату. Водночас, у даній правовій ситуації мала місце зміна штатного розпису.

Разом з тим, стаття 87 Закону України «Про державну службу» пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише із скороченням чисельності або штату державних службовців, а й із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

При цьому, вжите у частині 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів також бере до уваги, що згідно пункту 3 частини 3 статті 13 Закону України «Про державну службу» Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти з питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби № 86р/з від 20.02.2020 р. при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Помилковим є посилання скаржника на той факт, що на момент його виходу на роботу після закінчення тимчасової непрацездатності статтею 87 Закону України «Про державну службу» передбачалось, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Наказ про звільнення ОСОБА_1 , було видано до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 р. № 1285-IX (06.03.2021 р.) і його положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

У роз`ясненні № 132-р/з від 15.03.2021 р. «Щодо окремих питань процедури звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення» Національне агентство України з питань державної служби зазначило, що якщо державного службовця в установленому порядку повідомлено про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону і таке звільнення не відбулось до 06 березня 2021 року, суб`єкт призначення або керівник державної служби не має обов`язку пропонувати цьому державному службовцю іншу посаду відповідно до чинної частини третьої статті 87 Закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що адміністративний позов не був обгрунтований ані змінами у чинному законодавстві, ані порушенням процедури звернення до профспілкового органу, ані одночасним скороченням чисельності працівників та його посади.

Відповідно ж до частини 5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 17 грудня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко