Справа № 460/5463/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2021 року м. Рівне №460/5463/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернулася Рівненського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач), за змістом якого просила суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачу пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу з 11.08.2020 пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідченням. В період з 01.09.1989 і по даний час вона постійно проживає і працює в зоні гарантованого добровільного відселення, що стверджується відповідними доказами, доданими до позовної заяви, що складає 3 роки 4 місяці та 17 днів станом на 1 січня 1993 та повних 31 років станом на дату звернення до суду. Маючи право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач 17.09.2020 та повторно 11.11.2020 звернулась до відповідача із відповідними заявами про призначення пенсії, за результатами розгляду яких листами від 15.10.2020 та 30.11.2020 відмовлено у призначенні пенсії. Позивач повідомила, що підставою для відмови в призначенні їй пенсії відповідач вказав на відсутність належних доказів її проживання не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії та до 01.01.1993. Відповідач у листав вказав, що в період з 11.12.1991 по 06.08.1994 позивач не працювала, оскільки здійснювала догляд за дитиною, а з 01.09.1989 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення без відповідної реєстрації місця проживання.

При цьому, позивач повідомила, що факт її проживання без реєстрації в зоні гарантованого добровільного відселення з 01.09.1989 підтверджений як відповідними довідками органу місцевого самоврядування, так і рішенням суду, яке набрало законної сили.

Позивач вважає, що відповідач, відмовляючи їй у призначенні пенсії діяв протиправно, що слугувало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 27.04.2021 прийнято позову заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Окрім цього, позивачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав повністю, подавши до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказав, що право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається з урахуванням періодів постійного проживання або роботи на території радіоактивного забруднення. Для визначення права на пенсію позивач надала довідку Красносільської сільської ради Володимирецького району від 03.09.2020 №803, згідно з якою з 01.09.1989 по 1993 рік позивач проживала без реєстрації в с. Зелене Володимирецького району Рівненської області, а після одруження в 1990 році в с. Красосілля.

Відповідач повідомив, що 04.11.2020 ним здійснено перевірку відповідності первинних документів змісту довідки про факт проживання без реєстрації, наданої для призначення пенсії в селі Красносілля і складено акт №184, який підтверджує. що факт проживання без реєстрації не можливо підтвердити.

Окрім цього, факт роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років підтвердити також не є можливим, оскільки, працюючи в зоні гарантованого добровільного відселення з 15.05.1989 по даний час ОСОБА_2 надавалась відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3-х років з 11.12.1991 по 06.08.1994, що спростовує факт роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення у вказаний період. Таким чином, документами, наданими до заяви про призначення пенсії підтверджено лише період роботи в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 6 місяців і 27 днів станом на 01.01.1993.

З таких підстав, відповідач вважає, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, право на призначення пенсії у позивача зі зменшенням пенсійного віку не виникло, у зв`язку з чим в задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з урахуванням такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 (категорія 3), виданим 10.01.1995 Рівненською обласною державною адміністрацією (а.с.9).

17.09.2020 ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, надавши документи про її спеціальний статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.10-11).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 15.10.2020 №8336-8010/П-02/8-1700/20 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з тих підстав, що позивачем не доведено факту проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993, оскільки не надано довідку про період проживання, видану органами місцевого самоврядування, починаючи із 1993 року (а.с.12-14).

Окрім цього, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 30.11.2020 №1700-0304-8/38245 позивача повторно повідомлено, що відповідно до наданих документів підтверджено період роботи в зоні гарантованого добровільного відселення лише 2 роки 6 місяців і 27 днів станом на 01.01.1993, позаяк з 11.12.1991 по 06.08.1994 позивач була у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.15-16).

Бездіяльність відповідача, яка полягає у не призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" слугувала ОСОБА_2 підставою для звернення до суду із позовною заявою.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV, в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.

Відтак, жінки, які народилися в період з жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року набувають право на призначення пенсії по досягнення ними 59 років 6 місяців, тобто з квітня 2019 року по вересень 2021 року.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 статті 55 Закону №796-ХІІ).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії від 17.09.2020 та заяви, додатково поданої в межах тримісячного строку з дня подання першої заяви, позивач долучила: довідку про періоди проживання в зоні гарантованого добровільного відселення від 03.09.2020 №803; посвідчення громадянина яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю від 10.01.1995 серії НОМЕР_1 (категорія 3); документи про роботу в зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно зі ст. 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Посвідченням Серія НОМЕР_1 , виданим 10.01.1995 Рівненською обласною державною адміністрацією підтверджено, що ОСОБА_2 є громадянкою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пред`явник має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають або постійно працюють в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років (а.с.9).

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. №501 (чинної станом на дату видачі позивачу посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС, далі Порядок видачі посвідчень №501), передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Таким чином, наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) надає право користуватися пільгами, визначеними Законом №796-ХІІ, в тому числі, правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

Згідно з абзацами 6-8 ст. 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як, зокрема: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:

- постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

- постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Зазначеному нормі ст. 14 Закону №796-ХІІ кореспондуються положення абз. 3 п. 5 Порядку видачі посвідчень №501, за змістом якого потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Аналіз вказаних положень законодавства свідчить на користь того, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 видавались особам, які:

1. Постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (26.04.1986);

або

2. За станом на 1 січня 1993 року прожили на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій;

або

3. Постійно проживають або постійно працюють у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що станом на день аварії на ЧАЕС, позивач у зоні гарантованого добровільного відселення не проживала.

Відтак, видавши позивачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, держава в особі Рівненської обласної державної адміністрації (уповноваженого органу) визнала, що ОСОБА_2 прожила в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

За змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії від 17.09.2020 ОСОБА_2 долучила довідку про проживання в зоні гарантованого добровільного відселення від 03.09.2020 №803, видану Красносільською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, відповідно до змісту якої ОСОБА_2 проживала без реєстрації у с. Зелене Володимирецького району Рівненської області з 01.09.1989 по 1993 рік, а після одруження в 1990 році в с. Красносілля.

Зазначена довідка органу місцевого самоврядування відповідачем у встановленому порядку не оскаржена, дії Красносільської сільської ради в частині її видачі, які на думку Пенсійного органу суперечать положенням чинного законодавства, в судовому порядку протиправними не визнавались. Протилежного сторонами суду не доведено, а судом не встановлено.

Окрім цього, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.03.2021 у справі №556/140/21 за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 01.09.1989 по 02.09.1990 проживала в с. Зелене Володимирецького району Рівненської області, а з 02.09.1990 по 01.02.1993 в с. Красносілля Володимирецького району Рівненської області, які відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Рішення містить відмітку про набрання ним законної сили 26.04.2021 (а.с.18-19).

При цьому, відповідачем не надано, а судом не здобуто в ході розгляду справи доказів того, що вказане рішення Пенсійним органом оскаржувалось або ж було скасоване.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставина щодо постійного проживання ОСОБА_2 з 01.09.1989 по 02.09.1990 в с. Зелене Володимирецького району Рівненської області, а з 02.09.1990 по 01.02.1993 в с. Красносілля Володимирецького району Рівненської області, які відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, не підлягає доказуванню при розгляді даної справи, позаяк встановлена рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.03.2021 у справі №556/140/21.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", с. Зелене та с. Красносілля Володимирецького району Рівненської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, судом встановлено, що позивач з 01.09.1989 по 01.02.1993 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, що в сукупності складає понад 3 роки станом на 01.01.1993, а відтак, висновки та доводи відповідача в цій частині є протиправними та помилковими.

На думку позивача, вона набула право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років, тобто у 53 роки 6 місяців, з 11.08.2020.

При цьому, суд враховує, що у випадку спірних правовідносин право на зменшення пенсійного віку на 6 років мають виключно особи, які не проживали/не працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на день аварії, проте прожили або ж пропрацювали станом дату звернення до суду не менше 12 років, в тому числі не менше 3 років станом на 01.01.1993 (абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ).

Судом встановлено, що до заяв про призначення пенсії додано лише довідку Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 03.09.2020 №803. Будь-яких інших довідок про період проживання позивача з 01.01.1993, які би підтвердили загальний період проживання ОСОБА_2 в зоні гарантованого добровільного відселення понад 12 років позивачем до заяви про призначення пенсії не додано.

Більше того, додані до позовної заяви довідки Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області №78 від 27.01.2021 та №79 від 27.01.2021, які підтверджують реєстрацію і проживання ОСОБА_2 в с. Красносілля Володимирецького району з 01.02.1993 по 27.01.2021 органу Пенсійного фонду не надавались, в його розпорядженні станом на дату відмови у призначенні пенсії не були, оскільки ще й не існували.

Окрім цього, рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.03.2021 у справі №556/140/21 про встановлення факту проживання ОСОБА_2 в зоні гарантованого добровільного відселення ухвалене уже після відмови позивачу у призначенні пенсії, а тому, при його прийнятті не могло враховуватись.

Оцінюючи наявність у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з роботою в зоні гарантованого добровільного відселення, суд зазначає таке.

Наявною в матеріалах справи копією трудової книжки, дата заповнення 20.08.1989, також підтверджується, що ОСОБА_2 в період з 15.08.1989 по 16.01.1996 обіймала посаду вчителя математики в Зеленівській восьмирічній школі (Зеленівській неповній середній школі, Зеленівській загальноосвітній школі І-ІІ ступеню навчання).

Довідкою Відділу освіти Володимирецької районної державної адміністрації від 05.11.2020 №2113 підтверджується, що ОСОБА_2 отримувала заробітну плату в період з серпня 1989 року по грудень 1991 року (а.с.31).

Сторони визнали, що відповідно до витягу з наказу №781-к від 26.11.1991 ОСОБА_2 надавалась відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3-х років з 11.12.1991 по 06.08.1994.

Таким чином, суд дійшов висновку, що перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років спростовує факт знаходження її на робочому місці в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 11.12.1991 по 06.08.1994, а тому, станом на 01.01.1993 підтверджено лише факт роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 15.05.1989 по 11.12.1991, що становить 2 роки 6 місяців та 27 днів.

Відтак, суд вважає, що належними і допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що в розпорядженні відповідача станом на дату виникнення спірних правовідносин були лише документи, які підтверджували, що ОСОБА_2 прожила в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. При цьому, документи, які би свідчили про проживання позивача у цій зоні після 01.01.1993, а як наслідок - наявність підстав для призначення позивачу пенсії у віці 53 роки 6 місяців у Пенсійного органу були відсутні.

Згідно з частинами 1 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV).

Пунктом 1.8 Порядку №22-1 визначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Судом встановлено, що при перевірці усіх наданих відповідачу документів для призначення пенсії ОСОБА_2 відповідач дійшов помилкового висновку про її факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше трьох років.

При цьому, в розпорядженні пенсійного органу станом на дату прийняття ним рішення у формі листа про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ не було достатніх документів, доданих ОСОБА_2 до позовної заяви, які би свідчили про наявність підстав для призначення позивачу пенсії у віці 53 роки 6 місяців.

Суд наголошує, що призначення та виплата пенсій, в силу вимог ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відноситься до виключних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Таким чином, у суду відсутні підстави для визнання протиправною поведінки відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком з 11.08.2020 та для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ з 11 серпня 2020, позаяк долучені до позовної заяви окремі документи про період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та рішення суду про встановлення факту не розглядались Пенсійним органом у спірних правовідносинах при прийнятті рішення, оскільки йому не надавались.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів у даній справі є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо факту проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення із 01.09.1989 по 31.12.1992 включно.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї поведінки у частині спірних правовідносин. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, частково знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.34) відповідно до ст. 139 КАС України пропорційно частині задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, буд. 7, м. Рівне, 33028, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відмовити в задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 11.08.2020 пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, буд. 7, м. Рівне, 33028, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири грн.) 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м. Рівне,33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 16 грудня 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля