Справа № 540/2285/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2285/21
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року по справі № 540/2285/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 2005-2007 роки компенсації за невикористані у 2008, 2009, 2010, 2012 роках чергові відпустки та матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008, 2009, 2012 роки;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2003 рік в сумі 325,50 грн, за 2004 рік в сумі 468,90 грн, за 2005 рік в сумі 661,59 грн, за 2006 рік в сумі 1007,09 грн, за 2007 рік в сумі 1480,46 грн;

- зобов`язати УМВС України в Херсонській області нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2008, 2009, 2010, 2012 роках чергові відпустки;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2008 рік в сумі 2834,98 грн, за 2009 рік в сумі 2207,70 грн, за 2012 рік в сумі 5322,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області під час звільнення протиправно не сплачено на його користь матеріальну допомогу за 2005-2007 роки, грошову компенсації за невикористані у 2008, 2009, 2010, 2012 роках чергові відпустки та матеріальну допомогу для оздоровлення за 2008, 2009, 2012 роки.

Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачем до суду першої інстанції подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності у нього невикористаних днів відпустки у 2008, 2009, 2010, 2012 роках. Також, відповідач вказував, що в особових картках ОСОБА_1 наявні відмітки про виплату матеріальної допомоги у 2010, 2011 роках. Крім того, УМВС України в Херсонській області наголошува, що ОСОБА_1 не обґрунтовано заявленої до стягнення суми. Як стверджував суб`єкт владних повноважень, у межах спірних правовідносин застосовуються приписи Закону України «Про міліцію», Закону України «Про Державний бюджет України», а не Указу Президента України №926/96 від 04.10.1996р., який має нижчу юридичну силу. Питання виплати матеріальної допомоги та її розмір були правом керівника, а не обов`язком. До того ж, відповідних рапортів про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення та наказів про вибуття у відпустку не має.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року у справі №540/2285/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2003 рік в сумі 325,50 грн за 2004 рік в сумі 468,90 грн, за 2005 рік в сумі 661,59 грн, за 2006 рік в сумі 1007,09 грн, за 2007 рік в сумі 1480,46 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково суд першої інстанції вказав на те, що в 2003, 2004, 2005, 2006 та 2007 роках позивач мав право на отримання матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення.

Не погоджуючись із рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року по справі №540/2285/21 в частині задоволених позовних вимог Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, а тому відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги УМВС України в Херсонській області зазначає, що Указ Президента України №926/96 від 04.10.1996р. не передбачав порядку виплати матеріальної допомоги. Порядок виплати грошового забезпечення врегульовувався наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.06.2005р. №501. Як зазначає скаржник, для включення керівником до наказу про отримання матеріальної допомоги працівника, підлеглий повинен був повідомити керівника про необхідність у матеріальній допомозі шляхом подання рапорту. Натомість, в УМВС України в Херсонській області рапортів про виплату допомоги ОСОБА_1 за відповідні роки та наказів немає. Також, у 2003-2007 роках фінансування з бюджету надходило не в повному обсязі від реальної потреби кошторисів. На думку скаржника, питання щодо виплати матеріальної допомоги та її розмір у межах співрного періоду були правом керівника, а не його обов`язком. Крім того, скаржник акцентує увагу колегії суддів на тому, що позивачем пропущено законодавчо визначений процесуальний строк звернення до суду за захистом порушеного права.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що у період з 28.11.2002р. по 25.04.2021р. ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно із наказом УМВС від 25.04.2012р. №92 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п.«ж» ст.64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх спарв (за власним бажанням).

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 звернувся до УМВС України в Херсонській області із заявою віл 29.03.2021р. щодо надання інформації.

За наслідками розгляду вказаного звернення УМВС України в Херсонській області на ім`я ОСОБА_2 надіслано лист від 30.04.2021р. №289/04/2-2021, до якого було додано особові картки із відомостями щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за місцем несення служби.

Ознайомишись із вказаними документами позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок нарахування і виплати матеріальної допомоги в період з 2003 року по 2007 рік визначалося Указом Президента України від 14.10.1996 року № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплату праці працівників органів внутрішніх справ» (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Указу Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 14.10.1996 року № 926/96 втратив чинність 01.01.2008р. на підставі Указу Президента України «Про внесення зміни до Указу Президента України від 14.04.1999 року N 379 та визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України» від 18.12.2007 року №1234/2007.

Отже, в межах спірного періоду правовідносини щодо виплати позивачу матеріальної допомоги було врегульовано Указом Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 14.10.1996 року № 926/96.

Згідно із абзацом 4 статті 2 Указу Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 14.10.1996 року № 926/96 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Таким чином, передбачена вищевказаним президентським указом передбачено право позивача на отримання матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Водночас, гарантована абзацом 4 статті 2 Указу Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 14.10.1996 року № 926/96 матеріальна допомога не пов`язувалась із вибуттям особи у відпустку або написанням будь-якого рапорту чи заяви.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на обмеженість фінансування з огляду на обсяги кошторисних призначень у 2003-2007 роках, оскільки реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням гарантованих виплат, що здійснюються за рахунок бюджетних коштів та базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана позиція знайшла своє відображення у судовій практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00, п.26 рішення).

Що стосується тверджень скаржника про пропуск позивачем законодавчо визначеного процесуального строку звернення до суду з даною позовною заявою, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 15.10.2013р. №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційним Судом України зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

У вказаному рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. у справі №9-рп/2013 (справа №1-13/2013) суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на вищевикладене, право на отримання виплат, які повинні були виплачені працівникові, не обмежується жодним строком.

Відтак, звертаючись до суду з даною позовною заявою позивач не обмежений будь-яким строком.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

При цьому, викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують, наведених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції висновків.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача та відповідача, викладені у скаргох, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року по справі № 540/2285/21 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.