Справа № 380/10187/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 рокуСправа № 380/10187/20 пров. № А/857/18029/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів, повний текст складено 24 червня 2021 року),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Львівської міської ради (далі Міська рада) в якому просила:

визнати протиправною розміщення недостовірної інформації про належність до переліку пам`яток архітектури та містобудування, історії розташованих на території м. Львова будівлі №9 по АДРЕСА_1 на офіційному сайті Міської ради (https://cityadm.lviv.ua/lmr/lmrdownloads/!_upravlinnya/UOIS/Перелік%20пам_яток%20apxiтектури%20містобудування%20історії%20Львоваоновлено%2007%2010%202020 .рdf);

зобов`язати відповідача вилучити з офіційного веб-сайту Міської ради (https://cityadm.lviv.ua/lmr/lmrdownloads/!_upravlinnya/UOIS/Перелік%20пам_яток%20apxiтектури%20містобудування%20історії%20Львоваоновлено%2007%2010%202020.рdf) інформацію про належність до переліку пам`яток архітектури та містобудування, історії розташованих на території м. Львова будівлі №9 по АДРЕСА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини, що здійснює управління у сфері охорони культурної спадщини є Управління охорони історичного середовища Міської ради (далі Управління). Зазначає, що веб-сайт Міської ради не є спеціалізованим періодичним виданням, а також офіціним веб-сайтом, на якому оприлюднюється інформація щодо публікації Реєстру та внесених до нього змін, а тому інформація викладена на сайті Міської ради не вважається офіційним оприлюдненням правового статусу та режиму пам`ятки культурної спадщини, містить виключно інформативний характер та не підтверджує згідно Закону України «Про охорону культурної спадщини» (далі Закон № 1805-III) правового статусу об`єкта культурної спадщини, відповідно вимога щодо будь-якого розміщення інформації чи її виключення з приводу пам`яток архітектури не містить законного обґрунтування.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не надіслали своїх представників, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Такі висновки суду є не зовсім вірними, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.08.2017 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (далі Адреса; а.с.5).

09.06.2020 Управлінням листом №0004-вих-42789 ОСОБА_1 повідомлено про те, що: «Будівля за Адресою включена в Перелік пам`яток історії, архітектури і містобудування м.Львова (далі Перелік)за адресою: м.Львів, вул.Моршинська, 9-А (далі Адреса-1), згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської обласної Ради народних депутатів «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівельну цінність» від 13.12.1991 №671 (далі Рішення №671; а.с.6).

18.06.2020 відповідачем було оновлено Перелік і в результаті оновлення вказаного переліку включено до пам`яток архітектури місцевого значення будинок за Адресою.

06.07.2020 ОСОБА_1 було скеровано на адресу Управління запит про надання копії документів з облікової документації на пам`ятки архітектури за Адресою та Адресою-1 (а.с.7).

29.07.2020 Управління листом №0004-вих-57936 повідомлено, що вичерпну відповідь на звернення позивача надано листом від 09.06.2020 №0004-вих-42789 (а.с.8).

03.08.2020 Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної адміністрації (далі - Департамент) листом №16-3052/0/2-20 ОСОБА_1 було повідомлено, що будівля за Адресою не числиться у Переліку, а також додатково повідомлено, що відповідно до Рішення №671 до Переліку включена «Вілла» за Адресою-1(а.с.9-11).

07.09.2020 позивачем було скеровано на адресу Управління звернення із вимогами про приведення Переліку до відповідності з Рішенням №671 та вилучити з Переліку будівлю за Адресою (а.с.12) .

02.11.2020 третя особа листом №0004-вих-86311 повідомила, що ними проведено онлайн засідання Комісії з визначення відповідності об`єктів культурної спадщини ознакам пам`ятки щодо будинків за Адресою та Адресою-1, на якому вирішили, що будівля за Адресою відповідає ознакам пам`ятки, зазначеним у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) «Про затвердження Порядку визначення категорій пам`яток» від 22.05.2019 №492 (далі Постанова №492, Порядок №452 відповідно). Вказано, що висновки вищевказаної комісії скеровано в Департамент для розгляду та прийняття рішення щодо зазначених об`єктів (а.с.13-23).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, утворюється місцевою радою за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини (стаття 3 Закону № 1805-III).

Управління є виконавчим органом Міської ради відповідно до ухвали Міської ради від 26.05.2016 № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону №280/97-ВР (пункт 1.1 «Положення про управління охорони історичного середовища Львівської міської ради» затвердженого рішенням виконавчого комітету Міської ради від 11.11.2016 № 1031; далі Положення).

За змістом частини другої статті 6 Закону №1805-III до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини.

За змістом статті 1 Закону №1805-III охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Порядком №452 передбачено, що об`єкти культурної спадщини, які пропонуються для внесення до Реєстру за категорією місцевого значення, повинні зберегти свою автентичність (пам`ятка повинна значною мірою зберегти свою форму та матеріально-технічну структуру, історичні культурні нашарування) та мати одну або більше з таких ознак:мали вплив на розвиток культури певного населеного пункту чи регіону;пов`язані з історичними подіями, віруваннями, життям і діяльністю людей, які зробили значний внесок у розвиток культури певного населеного пункту чи регіону;є культурною спадщиною національної меншини чи регіональної етнічної групи (пункт 4 Порядку №452).

Згідно з частиною першою статті 14 Закону №1805-III занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу) (частина друга статті 14 Закону №1805-III).

Відповідно до частини першої-другої статті 16 Закону №1805-III інформування про об`єкти культурної спадщини, занесені до Реєстру, провадиться шляхом:публікації Реєстру та внесених до нього змін;надання інформації, що міститься в Реєстрі, у відповідь на запит на інформацію;встановлення охоронних дощок, охоронних знаків, інших інформаційних написів, позначок на пам`ятках або в межах їхніх територій незалежно від форм власності.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини забезпечує публікацію Реєстру та внесених до нього змін у спеціалізованому періодичному виданні та на своєму офіційному веб-сайті.

Зважаючи на викладені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що питання про вирішення належності того чи іншого об`єкта до Переліку належить до виключної компетенції Управління за результатами діяльності якого вноситься відповідна інформація на сайт, веб-сайт Міської ради. Таким чином, встановлення фактичних обставин по суті заяв позивача та відповідно прийняття рішення повинне здійснюватися саме Управлінням, як органом, до компетенції якого відносяться такі повноваження.

Тому належним відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у цій справі повинно бути Управління, що беззаперечно прослідковується із наведених вище норм.

За змістом частини третьої статті 48 КАС якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (частина четверта статті 48 КАС).

При цьому, відповідно до частини сьомої статті 48 КАС заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що допустити заміну належної сторони або залучити до участі співвідповідача у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, а можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС не передбачено.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що позов ОСОБА_1 до Міської ради, яка є неналежним відповідачем у цьому спорі, задоволенню не підлягає, оскільки в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача і суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача.

Разом з тим, інші доводи апеляційних скарг, які стосуються правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не підлягають оцінці у цьому апеляційному провадженні, виходячи з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

Крім того, апеляційний суд роз`яснює про те, що позивач має право повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача Управління.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 16 грудня 2021 року.