Справа № 300/5166/21
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
"17" грудня 2021 р. Справа № 300/5166/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі № 300/5166/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації, третя особа Уповноважена Верховної Ради України з прав людини Денісова Людмила Леонтіївна про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації оформлене протоколом №2 від 18.08.2021 в частині відмови ОСОБА_1 у направленні на альтернативну (невійськову) службу.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 14.09.2021 № 350 в частині відмови ОСОБА_1 у направленні на альтернативну (невійськову) службу. Зобов`язано Івано-Франківську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про направлення ОСОБА_1 на альтернативну (невійськову) службу. Судом вирішено питання судових витрат, зокрема судового збору.

Представник позивача Щур Андрій Анатолійович звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, яким просив стягнути з відповідачів Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Заява мотивована тим, що позивач у заяві про зміну предмету позову та залучення співвідповідача від 11.10.2021 заявив про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який очікується понести позивачем в сумі 6000 грн., та повідомив, що повний пакет документів на підтвердження витрат буде надано суду у строк, встановлений частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 прийнято до розгляду заяву про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі № 300/5166/21 та встановлено відповідачам з дня вручення цієї ухвали трьохденний строк для подання пояснень щодо ухвалення додаткового судового рішення.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 2 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Частиною 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Суд, з урахуванням вимог частини 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув заяву представника позивача про стягнення судових витрат без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановив наступне.

При ухваленні рішення по справі № 300/5166/21 судом не вирішено питання про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в орієнтованому розмірі 6000 грн., які ОСОБА_1 очікував понести за результатом розгляду справи з підстав відсутності в матеріалах справи на момент ухвалення рішення належних документів щодо понесення позивачем таких витрат на правничу допомогу.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд зазначає, що позивачем у заяві про зміну предмету позову та залучення співвідповідача від 11.10.2021 вказано про додаткове повідомлення в майбутньому щодо розміру судових витрат.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом рішення у справі № 300/5166/21 ухвалено 19.11.2021.

Попередньо, з дотримання строку щодо подання заяви та доказів для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, представником позивача подавалася аналогічна заява, однак з технічних причин документи на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу не були завантажені із сервісу "Електронний суд", як наслідок судом в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, відмовлено.

Виходячи із вказаного, суд дійшов висновку про дотримання представником позивача строку щодо подання заяви та доказів для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. З урахуванням того, що судом оцінка наданих документів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу не надавалася, суд вважає за можливим розглянути питання витрат на правничу допомогу повторно.

Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат, відповідно до частини 1 якої, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 Кодексу).

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 Кодексу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 Кодексу, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачі правом подання заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу не скористалися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У своєму рішенні від 01.10.2018 у справі №569/17904/17 Верховий Суд зауважив, що на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

На підтвердження факту залучення адвоката і понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., представником позивача надано суду копії договору №17/09-21 від 17.09.2021, укладеного між адвокатом Щур А.А. та Сорокатим В.Т., ордеру №1106743 від 07.11.2021, акту №1 наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 20.10.2021 та меморіального ордеру №@2PL216621 від 20.10.2021 на суму 6000 грн.(а.с.149-154).

Суд зазначає, що вищезазначені види правової допомоги адвоката (мається на увазі виконання позовної заяви та заяви про зміну предмету та підстав позову) відносяться до виду адвокатської діяльності з надання правової допомоги щодо складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру та безпосередньо пов`язані із розглядом справи № 300/5166/21.

Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки час, який був витрачений адвокатом на виконання позовної заяви, заяви про зміну предмету та підстав позову, вочевидь, не відповідає складності та змістовності поданих процесуальних документів. Крім того, суд бере до уваги наявність певної судової практики по цій категорії справ, а також враховує розмір витрат на правничу допомогу по інших аналогічних справах.

В цілому викликає сумнів необхідність такої тривалої кількості годин для підготовки позовної заяви (12год.) та заяви про зміну предмету та підстав позову (4год).

До того ж, на цьому етапі, серед наданих послуг, вказано надання допомоги в оформленні відповідних документів, однак їх переліку не зазначено, тож суд не може встановити, чи такі відносяться до правової допомоги по цій справі. Зі змісту акту неможливо встановити яким чином та яку саме адвокатом було надано допомогу в оформленні відповідних документів, відповідно неможливо оцінити обсяг витраченого часу на дані послуги, а отже і їх вартість.

Наявність укладеного договору про надання правової допомоги так як і акт наданих послуг не можуть підтвердити зворотного, з огляду на те, що позивачем не доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, - рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04.

У постанові від 12.09.2018 по справі №810/4749/15 Верховним Судом поряд з іншим підкреслено на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за доцільні, дублюючі одна одну, послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків.

З огляду викладене, враховуючи фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., які підлягають компенсації ОСОБА_1 за рахунок Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації, за всіма визначеними у договорі складовими професійних правничих послуг. Вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час супроводу справи №300/5166/21 у суді, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню солідарно понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Щура Андрія Анатолійовича про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення в адміністративній справі №300/5166/21.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації (, вул.Леся Курбача, буд.2, м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської обласної державної адміністрації (, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.