Справа № 640/29551/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року в справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - ГУ ДПС у місті Києві, позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з платника податків ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного податку з фізичних осіб у сумі 112306,57 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем рахується непогашений податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 112306,57 грн, який підлягає стягненню за рішенням суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2021 адміністративний позов задоволено частково:

- стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг з єдиного податку фізичних осіб в сумі 35,00 грн;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач, зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про пропуск ним строку звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості з платника податків.

На переконання скаржника, початок перебігу строку звернення до суду із таким позовом необхідно обраховувати від моменту здійснення контролюючим органом детального розрахунку суми податкового зобов`язання, у зв`язку із чим позивачем не пропущено 1095-ний строк звернення.

Отже, ураховуючи наявність у відповідача податкового боргу, який виник на підставі узгодженої суми податкового зобов`язання та відсутність доказів самостійної сплати платником податків вказаної суми, наявні підстави для її стягнення за рішенням суду.

Водночас суд першої інстанції зазначеного не врахував, у зв`язку із чим ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах державної податкової служби як платник податків.

Станом на дату звернення до суду (24.11.2020 згідно поштового конверту, 26.11.2020 зареєстровано канцелярією суду) за відповідачем обліковується податковий борг з єдиного податку фізичних осіб у сумі 112306,57 грн.

Зазначена сума податкового боргу з єдиного податку фізичних осіб виникла на підставі самостійно узгоджених сум податкових зобов`язань, згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2017 рік, нарахованих контролюючим органом сум податкових зобов`язань, згідно прийнятого податкового повідомлення-рішення від 19.09.2017 № та згідно податкової декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця №14636 від 30.01.2018.

Позивач 06.11.2017 сформував податкову вимогу форми «Ф» №90562-17 на суму 112271,36 грн, яка була повернута позивачу за закінченням терміну зберігання.

Ураховуючи відсутність доказів самостійної сплати відповідачем суми податного боргу, позивач звернувся до суду адміністративним позовом про її стягнення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до суду сплив, установлений Податковим кодексом України строк, протягом якого контролюючий орган має право звертатися до суду з позовом про стягнення з платника податків податкового боргу, а тому така заборгованість вважається і безнадійною і підлягає списанню податковим органом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

За змістом підпунктів 14.1.39., 14.1.175 пункту 14.1. статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України установлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.пп. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У відповідності до пункту 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до підпунктів 129.1.1, 129.1.2 пункту 129.1. статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (абзац 1 пункту 129.4. статті 129 ПК України).

Підпунктом 20.1.34. пункту 20.1. статті 20 ПК України установлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 102.4 статті 102 ПК України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що у разі не сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, контролюючий орган протягом, установленого ПК України строку має право звернутися до суду із позовом про стягнення податкового боргу з такої особи. Водночас у випадку коли таке право податкового органу не було реалізоване протягом, установленого статтею 102 ПК України строку, відповідна заборгованість вважається безнадійною та підлягає списанню.

Судом першої інстанції установлено, що податковий борг, який став підставою для звернення до суду з цим позовом виник внаслідок донарахування ОСОБА_1 податковим органом грошових зобов`язань з податку на додану вартість.

З аналізу положень статті 102 ПК України вбачається, що строк протягом якого контролюючий орган може звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості обраховується починаючи з дня виникнення податкового боргу.

Ураховуючи те, що податковий борг відповідача виник на підставі донарахування йому сум грошового зобов`язання на підставі податкового повідомлення-рішення, вказаний у статті 102 ПК України строк необхідно обраховувати, починаючи з дня коли така сума грошового зобов`язання стала узгодженою - тобто почала вважатися податковим боргом.

Як убачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення від 19.09.2017 № направлено відповідачу 19.09.2017 та повернулося 21.10.2017 на адресу позивача за закінчення терміну зберігання.

Зважаючи на те, що згідно з чинними нормами ПК України, направлення рішення контролюючого органу на податкову адресу платника податків уважається належним повідомлення його про прийняте рішення та факт відсутності в матеріалах справи доказів оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, сума грошового зобов`язання визначена ним, набула статусу податкового боргу - 21.10.2017.

Таким чином, саме з у період з 21.10.2017 по 21.10.2020 у ГУ ДПС у місті Києві було наявне право звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача цього податкового боргу.

Проте, як установлено судом першої інстанції до суду позивач звернувся лише 24.10.2020, тобто з пропуском, визначеного статтею 102 ПК України строку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду із адміністративним позовом про стягнення податкового боргу.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу того, що строк, вказаний статтею 102 ПК України необхідно обраховувати з моменту здійснення контролюючим органом детального розрахунку чи надсилання податкової вимоги, оскільки така позиція не відповідає вимогам чинного правового регулювання і спростована зазначеним вище.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Водночас апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко