Справа № 360/6292/21
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/6292/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Автолайн Компані» до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного підприємства «Автолайн Компані» (далі ПП «Автолайн Компані» або позивач) до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (далі Сєвєродонецька ВЦА або відповідач), відповідно до якого позивач, з урахуванням уточнення від 03.11.2021 просить суд:

визнати протиправним та скасувати розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 28.08.2021 № 1599 про затвердження складу конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецька у новій редакції.

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено, що розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської ВЦА від 28.08.2021 № 1599 «Про затвердження складу конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецька, у новій редакції» було затверджено новий склад конкурсного комітету.

З додатку до оскаржуваного рішення відповідача з персональним складом конкурсного комітету вбачається, що його кількісний склад становлять п`ятнадцять осіб, з яких тільки шість представників громадських організацій і дев`ять представників органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Позивач вважає, що затверджений оскаржуваним рішенням відповідача склад конкурсного комітету не відповідає вимогам п. 24 Порядку 1081, оскільки приписами п. 23 Порядку 1081 чітко визначено, що до складу конкурсного комітету входять представники відповідних органів місцевого самоврядування, Укртрансбезпеки, Національної поліції, територіального органу з надання сервісних послуг МВС та громадських організацій. При цьому кількість представників громадських організацій, діяльність яких пов`язана з автомобільним транспортом, повинна становити не менш як 50 відсотків загальної кількості представників громадських організацій.

З додатку до оскаржуваного рішення відповідача з персональним складом конкурсного комітету вбачається, що в його складі наявні шість представників громадських організацій, але тільки один з яких є представником громадської організації, діяльність якої пов`язана з автомобільним транспортом, за порядковим номером у переліку дванадцять. Однак, відповідно до зазначених вимог п. 23 Порядку 1081, їх має бути не менш як три з шести.

Окрім того, у затвердженому оскаржуваним рішенням відповідача складі конкурсного комітету взагалі відсутній представник територіального органу з надання сервісних послуг МВС, внаслідок чого, на думку позивача розпорядження є протиправним.

Ухвалою суду від 27.10.2021 у задоволенні позовної заяви ПП «Автолайн Компані» про забезпечення позову по справі відмовлено.

Ухвалою суду від 01.11.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позовні вимоги ПП «Атолайн Компані» не визнав, про що через канцелярію суду 14.12.2021 надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив наступне.

Єдиною мотивацією позову на думку позивача є те, що при прийняті спірного розпорядження від 28.08.2021 року № 1599, а саме затвердження додатку до розпорядження, яким затверджено склад конкурсного комітету було порушено п.23, 24 Порядку № 1081.

При цьому, 27.10 2021 розпорядженням керівника ВЦА № 2135 було внесено зміни до складу конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецьк.

Тобто, розпорядженням керівника ВЦА № 2135 змінений склад комісії, який затверджений додатком до розпорядження № 1599 (що покладений в основу позову).

Більш того, на виконання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» проект розпорядження керівника ВЦА № 2135 було опубліковано 13.10.2021 року на офіційному сайті Сєвєродонецької МВЦА, що значно передує даті звернення позивача до суду.

В даному, випадку, враховуючи розпорядження керівника ВЦА № 2135, яким змінений склад комісії, затверджений додатком до розпорядження № 1599, жодних прав, свобод, інтересів позивачів у цій справі не порушено, підстави позову є надуманими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-74 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що приватне акціонере товариство «Автолайн Компані», , місцезнаходження юридичної особи: 92901, Луганська область, Кремінський район, м.Крмінна, вул.Банкова, буд. 3-А,основний вид економічної діяльності 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, що підтверджено інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.12.2021 (а.с.66-70).

Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 28.08.2021 № 1599 Про «Затвердження складу конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецька, у новій редакції» було затверджено склад конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецька, у новій редакції, згідно додатку (а.с.41-42).

Відповідно до пункту 1.1 розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 13.09.2021 № 1750 «Про організацію проведення конкурсу з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Свєродонецьк» було затверджено умови конкурсу на визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецьк (додаток 1) (а.с.43-48).

15.09.2021 на офіційному сайті відповідача розміщено оголошення про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування згідно розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 13.09.2021 № 1750 (а.с.14-16).

Оголошенням від 05.10.2021 на офіційному сайті відповідача, у зв`язку із тим, що 15.10.2021 є вихідним (святковим) днем, засідання конкурсного комітету на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування було призначено на 28.10.2021 (а.с.17).

ПП «Автолайн Компані» подано документи на участь у зазначеному конкурсі.

Разом з тим, розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 27.10.2021 № 2141 «Про недопущення перевізника-претендента до участі у конкурсі з регулярного перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецьк, який відбудеться 28.10.2021», недопущено до участі у конкурсі з регулярного перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецьк, який відбудеться 28.10.2021 перевізника-претендента ПП «Автолайн Компані», який подав організатору для участі у конкурсі у конверті № «1» документи, не у повному обсязі, а саме: не надано копії сертифікатів відповідності та екологічності (а.с.60).

Також, розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 27.10.2021 № 2142 «Про визнання конкурсу з визначення перевізника з регулярного перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецьк, який призначено на 28.10.2021 р., таким, що не відбувся», зобов`язано вважати таким, що не відбувся конкурс з перевезення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецьк, який призначено на 28.10.2021 р. (а.с.61).

Вважаючи затверджений розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 28.08.2021 № 1599 склад конкурсного комітету таким, що не відповідає пунктам 23 та 24 Порядку «Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року № 10, позивач вважає це розпорядження протиправним.

Отже, предметом спору в даній справі є правомірність розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 28.08.2021 № 1599, яким затверджено склад конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецька, у новій редакції.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зауважував, що за владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Тож при оскарженні акту індивідуальної дії суди мають у першу чергу перевірити наявність у позивача права на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, яке надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року по справі № 320/6584/19 (адміністративне провадження № К/9901/18711/20).

У відповідності до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

В позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (пункт 9 частини п`ятої статті 160 КАС України).

Отож, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, з-поміж іншого, позивачем було обґрунтовано порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю його прав, свобод та інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів статей 2, 5, 9 КАС України, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З наведеного випливає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 28.08.2021 № 1599 було затверджено склад конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецька, у новій редакції, згідно додатку із кількісним складом 15 осіб.

При цьому, станом на час розгляду справи, розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 27.10.2021 № 2135 «Про внесення змін до розпорядження керівника від 28 серпня 2021 року № 1599 про «Затвердження складу конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування с.Сєвєродонецьк, у новій редакції», внесено зміни до складу конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецька із оприлюдненням цього розпорядження (а.с.54).

Розпорядження від 27.10.2021 № 2135 не є предметом спору в даній справі, а тому правова оцінка йому судом не надається.

Таким чином, враховуючи розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 27.10.2021 № 2135, яким змінений склад комісії, затверджений додатком до розпорядження від 28.08.2021 № 1599, суд дійшов висновку про відсутність наслідків у вигляді порушення прав позивача прийняттям спірного розпорядження від 28.08.2021 № 1599.

З огляду на викладене, в спірних правовідносинах ПП «Автолайн Компані» не доведено факти та обставини, які б свідчили про порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача внаслідок прийняття розпорядження від 28.08.2021 № 1599. Тобто, в даному випадку відсутнє реальне порушення прав та інтересів позивача.

Правовий висновок стосовно того, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, що права та свободи, які не є індивідуально вираженими, не підлягають судовому захисту в порядку адміністративного судочинства, і відсутність порушеного права саме оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень є підставою для відмови у відкритті провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № П/9901/370/18.

В ухвалі від 07.05.2018 у справі № 800/530/17 Верховним Судом України зроблено правовий висновок, що право на судовий захист не є абсолютним, законодавцем встановлені випадки, коли коло таких осіб є обмеженим. Процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії. Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру позивач також повинен пояснити які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Також зазначено, що правову позицію аналогічного змісту неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 15 липня 2014 року у справі № 21-273а14, від 03 лютого 2015 року у справі № 21-617а14, від 12 квітня 2017 року у справі № П/800/589/16.

Враховуючи відсутність порушеного права позивача, у суду відсутні підстави для захисту такого права.

Серед іншого суд зауважує, що згідно із розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 27.10.2021 № 2142 вважається таким, що не відбувся конкурс з перевезення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Сєвєродонецьк, який призначено на 28.10.2021 р. Тобто, проведеним конкурсом з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м.Свєродонецьк із затвердженим складом комісії згідно розпорядження від 28.08.2021 № 1599, взагалі не порушено жодних прав, свобод та інтересів позивача, оскільки такий конкурс визнано таким, що не відбувся.

Стосовно інших доводів позивача, суд зазначає, що за практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги ПП «Автолайн Компані» такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати зі плати судового збору позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог приватного підприємства «Автолайн Компані» до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя К.Є. Петросян