Справа № 580/7152/21
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Черкаси

16 грудня 2021 року Справа № 580/7152/21

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Білоноженко М.А., розглянувши матеріали заяви ТОВ "Автогазсервіс" про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ТОВ "Автогазсервіс" до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним, скасувати розпорядження та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "Автогазсервіс" (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Черкаській області від 30 липня 2021 року №793-рл про анулювання ліцензії ТОВ «Автогазсервіс» () на право роздрібної торгівлі пальним згідно додатку.

- зобов`язати Головне управління ДПС у Черкаській області видалити з Реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформацію (відомості) про анулювання виданої ТОВ «Автогазсервіс» ліцензії №1900228 від 02.10.2019 на право здійснення роздрібної торгівлі пальним та поновити інформацію (внести відомості) в Реєстр про таку ліцензію.

Ухвалою суду від 20.09.2021р. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05.11.2021р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Черкаській області від 23 вересня 2021 року №1083-рл про анулювання ліцензії ТОВ «Автогазсервіс» () на право роздрібної торгівлі пальним згідно додатку;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Черкаській області видалити з Реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформацію (відомості) про анулювання виданої ТОВ «Автогазсервіс» ліцензії №1900202 від 11.07.2019 на право здійснення роздрібної торгівлі пальним та поновити інформацію (внести відомості) в Реєстр про таку ліцензію.

14.12.2021р. позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову в якій просить:

- зупинити дію розпоряджень Головного управління ДПС у Черкаській області від 30 липня 2021 року № 793-рл та від 23 вересня 2021 року №1083-рл в частині анулювання ліцензії ТОВ «АВТОГАЗСЕРВІС» () на право роздрібної торгівлі пальним згідно додатку, до набрання судовим рішенням законної сили.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена тим, що оскаржувані розпорядження відповідача від 30.07.2021р. №793-рл та від 23.09.2021р. №1083-рл мають ознаки протиправності. Вказано, що у оскаржуваних розпорядженнях відповідача не вказано жодної, передбаченої Законом №481/95-ВР підстав, для анулювання ліцензій, зокрема вони не містить інформації, які саме документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензій, не видавалися та/або не погоджувалися уповноваженими не те органами, а так само у ньому відсутні відомості щодо встановленого факту, що свідчить про подання позивачем недостовірних даних у цих документах. Позивач зазначає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову це може істотно ускладнити у майбутньому виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду позову, оскільки підприємницька діяльність ТОВ «Автогазсервіс» фактично не ведеться, що неминуче призводить до виникнення заборгованостей перед контрагентами, викликаних поточними зобов`язаннями позивача, включаючи обов`язкові зі сплати податків, а тому в разі невжиття заходів забезпечення позову, можуть бути незворотними для його господарської діяльності, зокрема внаслідок невиконання за раніше укладеними договорами (угодами), пов`язаними з поставкою контрагентам пального, у позивача виникли передумови для відшкодування збитків останнім. Внаслідок відсутності отримання прибутку наймані працівники (фізичні особи) товариства не отримують гідної винагороди за свою працю, захист прав, свобод та інтересів яких є пріоритетним для суду, а тому вжиття заходів забезпечення позову забезпечить дотримання балансу суспільних та приватних інтересів учасників.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 19.06.2018р. у справі 826/9263/17, ці підстави є оціночними. Тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В свою чергу, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

З огляду на приписи статті 151 КАС України, небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008р. Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.

Так, як вказано Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року №640/497/19, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як зазначалось вище, позивач вважає необхідним вжиття заходів забезпечення позову оскільки оскаржувані розпорядження відповідача мають ознаки протиправності, оскільки не містять жодних, передбачених Законом №481/95-ВР підстав, для анулювання ліцензій, без проведення фактичної перевірки.

Надавши оцінку вказаному посиланню, суд зазначає, що інститут забезпечення позову покликаний захистити права та інтереси особи, в разі, зокрема, наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Натомість суд, дослідивши подані позивачем документи, додані до заяви, зазначає, що правова оцінка протиправності/правомірності оскаржуваних розпоряджень відповідача про анулювання ліцензії ТОВ «Автогазсервіс» на право роздрібної торгівлі пальним, має досліджуватися судом в ході судового розгляду адміністративної справи щодо його оскарження.

Наявність ознак протиправності дій відповідача та його наслідків може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Задоволення ж заяви про забезпечення позову, у формі заявленій позивачем, із заявлених позивачем підстав, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Суд не вправі вживати такі заходи забезпечення адміністративного позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду висловлені у рішенні від 28.03.2018р. у справі № 800/521/17 (ЄДРСР 73082059), постанові Верховного Суду від 30.03.2021р. справа №420/4037/20 відповідно до яких, позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

При цьому, суд повторно зазначає, що забезпечення позову допускається за обов`язкової наявності однієї із умов передбачених ст. ч.2 ст. 150 КАС України, зокрема, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Доводи позивача, що підприємницька діяльність ТОВ «Автогазсервіс» фактично не ведеться, що неминуче призводить до виникнення заборгованостей перед контрагентами, що може бути незворотним для його господарської діяльності, судом не може бути прийнято в якості належної та передбаченої Законом підстави для забезпечення позову, оскільки обгрунтованих доводів із відповідними доказами, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, як обов`язкової умови для застосування заходів забезпечення позову, до суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В силу ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Здійснивши оцінку наявності підстав для забезпечення позову, обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості таких вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, адекватності та співмірності, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 77, 78, 90, 150-154, 241, 242, 243, 256, 294 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ТОВ "Автогазсервіс" про забезпечення позову в адміністративній справі №580/7152/21/21 відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО