Справа № 739/1490/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 739/1490/21 Суддя першої інстанції: Чепурко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Новгород-Сіверського РВП ГУ НП в Чернігівській області Овсянника Олексія Віталійовича, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з позовом до Новгород-Сіверського РВ ГУ НП в Чернігівській області та інспектора СРПП Новгород-Сіверського РВП ГУ НП в Чернігівській області Овсянника Олексія Віталійовича (далі - Відповідач-1, Інспектор поліції) про скасування як незаконної постанови про адміністративне правопорушення серії ГАБ №967654 від 25.05.2021, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн за ч. 2 ст. 44-3 КпАП України та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29.09.2021 замінено Новгород-Сіверський РВ ГУ НП в Чернігівській області належним відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області (далі - Відповідач-2, ГУ НП в Чернігівській області).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.10.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що за відсутності доказів порушення вимог законодавства Інспектором поліції при винесенні постанови та незгоди Позивача із запровадженими на території України карантинними обмеженнями не може свідчити про незаконність спірної постанови.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове якою визнати протиправною та скасувати постанови від 25.05.2021 серії ГАБ №967654 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. В обгрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано порушення Інспектором поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що виявилося, зокрема, у розгляді справи за відсутності ОСОБА_1 , нескладанні протоколу про адміністративне правопорушення, а також відсутності у постанові посилання на нормативний акт, яким правила карантину встановлені. Наголошує, що у межах спірних правовідносин відбулося порушення його права як споживача на доступ до товарів і послуг внаслідок дискримінації. Підкреслює, прийняті Кабінетом Міністрів України протиепідемічні заходи суперечать Конституції та законам України, прийняті без наявних на те повноважень та зумовлюють порушення прав людини і громадянина, зокрема, але не виключно, права на дихання, права на життя, права на захист життя і здоров`я, права на повагу до гідності, а також права на відмову від виконання злочинних розпоряджень та наказів.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.12.2021.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Щодо заявленого клопотання ГУ НП в Чернігівській області про продовження строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу та відкладення судового засідання, яке обґрунтоване тим, що ухвала від 06.12.2021 надійшла безпосередньо до відділу правового забезпечення 10.12.2021, а судове засідання у цій справі призначене на 15.12.2021, що об`єктивно унеможливлює підготувати відзив на апеляційну скаргу, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Згідно ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Частиною 2 статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що, зокрема, копію апеляційною скарги та ухвали від 06.12.2021 про відкриття апеляційного провадження у справі направлено на електронну адресу ГУ НП в Чернігівській області 06.12.2021 о 17:20 та отримано Відповідачем у той же день (а.с. 80). Отже, за правилами процесуального закону, ГУ НП в Чернігівській області вважається таким, що отримало документи у цій справі 07.12.2021. Відтак, з урахуванням наведених вище положень ч. 6 ст. 286 КАС України щодо скорочених строків розгляду цієї категорії термінових справ, а також приписів ст. ст. 268, 269 КАС України щодо особливостей повідомлення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання як про продовження строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу, так про відкладення розгляду справи, оскільки три робочих дні (з 07.12.2021 по 10.12.2021) були достатніми для підготовки відзиву на апеляційну скаргу, а неприбуття у судове засідання учасника справи не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Інспектором поліції 25.05.2021 було складено постанову серії ГАБ №967654 по справі про адміністративне правопорушення (а.с. 16; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за вчинення порушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що 25.05.2021 о 13 год. 03 хв. до Новгород-Сіверського ВП ГУПН в Чернігівській області надійшло повідомлення від управляючого магазину «АТБ», розташованого в м. Новгороді-Сіверському по вул. Губернська, 1, про те, що відвідувач магазину відмовляється вдягати захисну маску на обличчя та на зауваження не реагує (а.с. 31).

На це повідомлення прибув, зокрема, Інспектор поліції, який виявив громадянина ОСОБА_1 , який перебував у вказаному вище магазині «АТБ-маркет» баз захисної маски, що закривала б ніс та рот, що підтверджується письмовими поясненнями працівників магазину ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , відібраними співробітником поліції 25.05.2021 перед винесенням оскаржуваної постанови, а також поясненням управляючого цим магазином ОСОБА_5 (а.с. 35-39).

Із змісту письмових пояснень ОСОБА_2 , як встановлено судом першої інстанції, вбачається, що співробітники поліції після їхнього прибуття пропонували вказаній особі, яка була без маски, залишити магазин, а також роз`яснювали їй, що вона порушує карантинні вимоги, далі працівники поліції та вказана особа вийшли з магазину і поліцейські щось писали. Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 вказана вище особа, яка була без маски, стверджувала, що вона нічого не порушує, оскільки відповідну постанову КМ України вважає незаконною. Керуючий магазином «АТБ-маркет» ОСОБА_5 у своїх поясненнях вказав, що саме він здійснював виклик співробітників поліції, оскільки до магазину прийшла особа, яка не вдягнула захисну маску.

У подальшому Інспектором поліції відносно ОСОБА_1 було складено оскаржувану постанову, факт складення якої у присутності Позивача підтверджується, за твердженням суду першої інстанції, також поясненнями ОСОБА_5 , який бачив, як правопорушник та співробітники поліції залишили приміщення магазину для складення адміністративних матеріалів (а.с. 35).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ч. 2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на обґрунтованість притягнення особи до адміністративної відповідальності у зв`язку з документальним підтвердженням вчинення нею правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Отже, станом на 25.05.2021 на території України діяв карантин, який продовжує діяти і надалі.

У свою чергу, матеріали справи, зокрема, пояснення керуючого магазину «АТБ-маркет» ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 35, 36-39) свідчать, що ОСОБА_1 25.05.2021 перебував у приміщенні магазину «АТБ» по вул. Губернська, 1 у м. Новгород-Сіверську Чернігівської області без захисної маски чи респіратора, що зумовило виклик поліції з цього приводу. До того ж, обставини перебування Позивача без захисної маски у приміщенні магазину «АБТ» за вказаною адресою не заперечувалися ОСОБА_1 ні у позовній заяві (а.с. 4), ні у судовому засіданні 26.10.2021 у суді першої інстанції.

У розрізі наведеного судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, наявними у матеріалах справи документами підтверджується факт перебування ОСОБА_1 у приміщені магазину «АТБ» за адресою: Чернігівська обл., м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, 1, де він не був вдягнений в захисну маску або респіратор, що закриває ніс та рот, що утворює у собі склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 44-3 КпАП України, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Посилання Апелянта на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядалася без його участі, Інспектором поліції не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а також на те, що оскаржувана постанова безпосередньо Позивачу не вручалася, судова колегія оцінює критично з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 268 КпАП України передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положеннями КпАП України гарантується право особи, зокрема, на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, за якою також закріплені й інші права, визначені, зокрема, у ч. 1 ст. 268 КпАП України. Поряд з цим, матеріали справи, зокрема, пояснення керуючого магазину ОСОБА_5 (а.с. 35) свідчать, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у присутності ОСОБА_1 , однак поза межами приміщення магазину. При цьому, особисту участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та спілкування з цього приводу з працівниками поліції не заперечував ОСОБА_1 у позовній заяві (а.с. 3-4). Зміна останнім у подальшому своєї позиції на ту, що він не брав участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення, із поліцейськими не спілкувався, не пам`ятає, чи був у той день у приміщенні магазину «АТБ-маркет» є, на переконання судової колегії, намаганням уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, обставини якого, як уже було підкреслено вище, підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 258 КпАП України якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, за загальним правилом протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Право на розгляд правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 44-3 КпАП України, зокрема, Національною поліцією закріплено у ч. 1 ст. 222 КпАП України.

Виключенням з цього правила є випадки, коли під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Поряд з цим, матеріали справи свідчать, що у межах цієї справи ОСОБА_1 оспорював не сам факт допущеного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КпАП України, чи адміністративного стягнення, що на нього накладався, а сам факт запровадження карантинних обмежень, запроваджених вже згаданою вище постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236.

У цьому контексті судова колегія вважає підкреслити, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 29 Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відтак, як вірно зауважено судом першої інстанції, сама по собі незгода Позивача із запровадженими постановою Кабінету Міністрів України обмеженнями у зв`язку з карантином, зокрема, щодо обов`язкового перебування у межах громадських будинків і споруд у засобах індивідуального захисту, не може свідчити про незаконність оскаржуваної постанови. Не вказує, на переконання судової колегії, ця обставина і на те, що ОСОБА_1 заперечувалося саме допущене порушення чи накладене на нього стягнення, оскільки незгода з актом Уряду України не може ототожнюватися з незгодою про допущене порушення вимог ч. 2 ст. 44-3 КпАП України. За цих обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в Інспектора поліції не виникло передбаченого ст. 258 КпАП України обов`язку із складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Також судова колегія зазначає, що за правилами ч. 5 ст. 258 КпАП України постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Із змісту спірної постанови вбачається, що у графі «Примірник постанови отримав» міститься підпис особи, яка вчинила правопорушення (а.с. 16). При цьому посилання Апелянта на те, що цей підпис вчинено не ним, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як свідчать матеріали аудіозапису судового засідання суду першої інстанції від 26.10.2021, ОСОБА_1 від проведення почеркознавчої експертизи відмовився, що не заперечується ним й в апеляційній скарзі. Відтак, належними і допустимими доказами не спростовано, що примірник оскаржуваної постанови Позивач отримав після завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Щодо аргументів апеляційної скарги про те, що впровадженими обмеженнями порушено право ОСОБА_1 на доступ до товарів і послуг як споживача із застосуванням дискримінації, ці обмеження порушують ряд гарантованих прав і свобод людини і громадянина, а постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 прийнята з перевищенням повноважень на суперечить Конституції і законам України, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що, як було неодноразово наголошено вище, особиста незгода особи із запровадженими карантинними обмеженнями жодним чином не може свідчити про протиправність оскаржуваної постанови, яка, як свідчать матеріали справи, прийнята Інспектором поліції у межах повноважень та у спосіб, визначені КпАП України, а також із дотриманням визначеної у ньому процедури.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено « 15» грудня 2021 року.