Справа № 740/6029/21
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/6029/21
Провадження № 2-а/740/36/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

установив:

У жовтні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Глазун Т. О. подала до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області позов, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Київської митниці від 21.10.2021 р. № 3361/10000/21 про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі, стягнути з позивача понесені судові витрати.

На обґрунтування позову зазначено, 18.10.2021 року позивач дізнався про складення стосовно нього протоколу про порушення митних правил від 27.09.2021 року № 3361/10000/21 за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та про розгляд зазначеної справи Київською митницею 21.10.2021 року.

14.02.2018 позивач здійснив переміщення через митний кордон України транспортного засобу AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , у митному режимі «транзит». У передбачений митним законодавством строк позивач не зміг вивезти цей транспортний засіб за межі митної території України, тому усвідомлюючи своє правопорушення, добровільно сплатив штраф у розмірі 8500 грн. Транспортний засіб не вилучався та залишався в розпорядженні позивача. У червні 2019 року, не маючи власного місця для зберігання транспортного засобу (гараж, паркомісце тощо) та не плануючи найближчим часом здійснювати зворотне вивезення цього транспортного засобу, позивач залишив зазначений транспортний засіб у гаражі свого знайомого у с. Данина Чернігівської області. Жодних правочинів щодо цього транспортного засобу (договір зберігання, оренди, купівля-продаж тощо) не укладалося.

Відповідач в оскаржуваній постанові зазначив, що в подальшому громадянин ОСОБА_1 передав (володіння, користування) транспортний засіб марки AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 , який перебував під митним контролем, іншій особі, чим порушив ст. 380 Митного кодексу України, але в той же час у тексті оскаржуваної постанови не зазначено: місце вчинення правопорушення; дату та час вчинення правопорушення; обставин вчиненого правопорушення, тобто не зазначено чи це була купівля-продаж транспортного засобу, чи це була оренда, позика, дарування тощо; особу, якій був переданий транспортний засіб; доказів, якими підтверджується вчинення правопорушення позивачем, немає жодного підтверджуючого документу, пояснень свідків тощо.

Протокол складено у відсутність позивача, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості надати пояснення. Справу також розглянуто у відсутність позивача, при цьому його жодного разу не повідомляли про розгляду справи.

Позивач посилається на пояснення ОСОБА_3 від 30.07.2021, відповідно до яких остання стверджує, що отримала т/з марки AUDI A6 ALLROAD у свого знайомого, при цьому не вказуючи на те, що саме позивач ОСОБА_1 здійснив їй передачу транспортного засобу. Пояснення надані 30.07.2021, а протокол про порушення митних правил відносно позивача складений 27.09.2021, тобто через два місяці від відібрання пояснень усупереч ч. 1 ст. 489 МК України, де зазначено, що уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відповідачем на адвокатський запит надіслано копію документа (рахунок-фактури) від 20.05.2021, в якому зазначено, що саме громадянином SLYYKA OLEKSANDR здійснено оплатне відчуження т/з марки AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , що вкотре спростовує передачу позивачем транспортного засобу будь-якій особі.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження в указаній справі, судове засідання призначено на 17 листопада 2021 року, 12-00 год., яке в подальшому відкладено на 15 грудня 2021 року, 14-00 год.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника, підтримання позову та його задоволення.

Від відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити повністю в задоволенні позову, пославшись на те, що відповідно до ч. 4 ст. 469 МК України передача транспортного засобу особистого користування, поміщеного у митний режим тимчасового ввезення, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим тимчасового ввезення, не дозволяється.

Факт ввезення на митну територію України 14.02.2018 року т/з марки AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 підтверджується інформацією в електронній базі АСМО «Інспектор», матеріалами справи про порушення митних правил № 3361/1000/21 та інформацією з бази даних митного органу. Вважає, що постанова Київської митниці прийнята до спливу строків передбачених ч. 1 ст. 467 МК України, є законною, обґрунтованою, прийнятою з урахуванням всіх фактичних обставин справи та відповідно до норм чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим суд розглянув справу за відсутності сторін.

Ураховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 27.09.2021 року стосовно позивача старшим державним інспектором відділу митного оформлення № 2 митного поста «Київ-Центральний» Київської митниці - Онацькою В. І. складено протокол про порушення митних правил № 3361/10000/21, згідно з яким у діях ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ст. 380 МК України, що були направлені на передачу (володіння, користування) т/з марки AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 , який перебував під митним контролем, іншій особі.

Постановою в справі про порушення митних правил № 3361/10000/21 від 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000,00 грн.

Указану постанову мотивовано тим, зокрема, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ст. 380 МК України, передав т/з марки AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 , який перебував під митним контролем, іншій особі, а тому в його діях наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 МК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідальність за ч. 4 ст. 469 МК України настає у випадку передачі транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим ст. 489 МК України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на відповідні органи, і за які Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Види порушень митних правил та відповідальність за такі правопорушення закріплено у главі 68 Кодексу.

З аналізу зазначених норм вбачається, що для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 469 МК України, має бути встановлено, що транспортний засіб, який ввозився на митну територію України, перебував у володінні, користуванні чи розпорядженні ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 безпосередньо ввозив такий транспортний засіб на митну територію України та поміщував його у митний режим транзит (в тому числі має бути встановлено, що саме він заявляв митний режим транзит з наданням митнику відповідних документів на підтвердження права власності або користуванням транспортним засобом); ОСОБА_3 , яка подавала митну декларацію типу "ІМ40АА" №UA100150/2021/382810, з метою митного оформлення т/з марки AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , дійсно отримала у володіння вказаний транспортний засіб від ОСОБА_1 .

Із наданих позивачем копій документів до позову, а саме із копії пояснень громадянки ОСОБА_3 від 30.07.2021, убачається, що остання отримала т/з AUDI A6 ALLROAD у свого знайомого. У поясненнях відсутні відомості про те, що саме позивачем здійснено їй передачу вказаного транспортного засобу.

Крім того, позивачем надано копію документа - рахунку-фактури від 20.05.2021, в якому зазначено, що громадянином SLYYKA OLEKSANDR здійснено оплатне відчуження т/з AUDI A6 ALLROAD, р. н. НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3

Статтею 487 МК України визначено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил (ст. 488 МК України).

Згідно зі ст. 525 МК України справа про порушення митних правил розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання посадовою особою органу доходів і зборів або судом (суддею) матеріалів, необхідних для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Згідно зі змістом оскаржуваної постанови, справу про порушення митних правил розглянуто у відсутність ОСОБА_1 , при цьому зазначено, що він повідомлений про час та місце розгляду справи.

Однак, за твердженням позивача, що не спростовано відповідачем, і відповідні доводи у відзиві відсутні, а докази - не надані, позивача не було повідомлено про розгляд справи стосовно нього, протокол про порушення митних правил також складено в його відсутність, що призвело до порушення права на захист та надання пояснень щодо суті порушення.

Згідно зі ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання оскаржуваної постанови, зокрема, шляхом доведення належними, достовірними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог закону, чого здійснено не було, що і є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про порушення митних правил.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати як протиправну, а провадження в справі - закрити.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст. 134 КАС України.

За правилами ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2); розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

За подання адміністративного позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 454,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Згідно з наданими позивачем документами, а саме: договором про надання правничої (правової) допомоги від 21 жовтня 2021 року; звітом про виконані роботи за вказаним договором від 28 жовтня 2021 року; рахунком-фактурою від 28 жовтня 2021 року, ордером на надання правової допомоги від 21 жовтня 2021 року, позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн, з яких консультація усна з вивченням документів - 500,00 грн, збір доказів та юридичний аналіз зібраних документів, вивчення судової практики - 700,00 грн, адвокатський запит - 800,00 грн, складання позовної заяви - 4000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, не є співмірним.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн та на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, що є співмірним зі складністю справи, враховуючи обставини справи, а також обсяг наданих адвокатом послуг, а всього - 5 454,00 грн.

Указані вище судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. 1, 77, 139, 242, 246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову в справі про порушення митних правил № 3361/10000/21 від 21 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000,00 грн, - скасувати, провадження в справі про порушення митних правил - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України (; м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8-а, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) 5 454 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) гривень судових витрат зі сплати судового збору та на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 20 грудня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко