Справа № 160/16623/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю " Метінвест-Криворізький ремонтно-механічний завод" до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) про визнання протиправним та скасування припису,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Криворізький ремонтно -механічний завод» (далі ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ») до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) про визнання протиправним та скасування припису від 02.07.2021 №220/4.3(Ц)-7/21 в частині пунктів 2,3,7,8,10,12,13,14,16,21.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані пункти припису Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) від 02.07.2021 №220/4.3(Ц)-7/21 носять декларативний характер - не місять конкретної інформації про допущені порушення та не визначають конкретні дії, які слід вчинити позивачу для усунення виявлених під час перевірки порушень, а тому є протиправними та підлягають скасуванню судом.
Пунктами 7, 8, 10 Припису позивачу видано з метою усунення виявлених порушень природоохоронного законодавства в сфері охорони, раціонального використання та відтворення водних ресурсів.
Зокрема, в ході перевірки було встановлено, що за результатами виробничого контролю підприємства (тобто контролю, який здійснює сам суб`єкт господарювання) на випуску зворотної води в р. Саксагань зафіксовано перевищення граничнодопустимих концентрацій згідно дозволу №305/ДП/49д-18 на спецводокористування за період з серпня 2018 року - 2020 рік по завислих речовинах, сульфатах, сухому залишку, по нітратах; та одноразовий випадок перевищення граничнодопустимих концентрацій згідно дозволу №1/ДП/49д-21 на спецводокористування у 2020 році по нітритам. Результати інструментального інспекційного контролю свідчать, що на випуску №1 зафіксовано перевищення граничнодопустимих концентрацій (згідно дозволу №1/ДП/49д-21 на спецводокористування) по БСК5, завислим речовинам, залізу загальному, нітритам, ХСК.
Зазначене свідчить про те, що підприємством не достатньо виконуються заходи щодо запобігання скиду зворотних вод в р. Саксагань з перевищенням нормативів затверджених гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин (згідно дозволу №305/ДП/49д-18 та №1/ДП/49д-21 на спеціальне водокористування).
Пункти 12, 13, 14, 16 Припису видані позивачу з метою усунення ним порушень природоохоронного законодавства в частині поводження з відходами.
На підприємстві в наявності висновок від 02.04.2018 № 836 виданий ДЗ «Дніпровська медична академія МОЗ України» Придніпровський регіональний центр за результатами санітарно-хімічних та токсиколого - гігієнічних досліджень промислових відходів, згідно з яким на підприємстві утворюються стрижні та форми ливарні, які піддавались зливанню, що містять органічні зв`язувальні речовини, оксиди алюмінію 13-12 %, оксиди заліза 5-7 %, важкі метали: цинк, манган, мідь, нікель. Підприємством не надано документи, що підтверджують екологічну обґрунтованість видалення зазначених відходів шляхом передачі для захоронення на полігоні ТПВ.
ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» під час провадження виробничої діяльності використовує відпрацьоване мастило для технологічних операцій та здійснює збирання, зберігання та подальшу утилізацію відпрацьованих мастил (олив) без ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами та за відсутності висновку з оцінки впливу на довкілля.
При обстежені структурних підрозділів ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» виявлено порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання та зберігання, а саме: на території майданчика для зберігання відходів виробництва литва розміщаються відходи ТПВ, лом чорних металів, тара забруднена нафтопродуктами, промаслене ганчір`я; в корпусі № 1 механоскладального цеха в контейнері для ТПВ встановлено факт зберігання відходів ІІІ-IV класу небезпеки (промаслене ганчір`я, ТПВ, відходи пластику тощо); біля транспортного цеху виявлено несанкціоноване місце зберігання щебню.
З урахуванням вищевикладеного, пункти 12, 13, 14, 16 припису від 02.07.2021 №220/4.3(Ц)-7/21 є обгрунтованими та не підлягають скасуванню.
26 жовтня 2021 року представником позивача надана відповідь на відзив в якій зазначені доводи, аналогічні тим, які ним приведені в позовній заяві.
04 грудня 2021від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, доводи в яких аналогічні тим, які наведені у відзиві на позовну заяву.
В підготовчему засіданні 16 листопада 2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 07.12.2021.
В судове засідання 07.12.2021 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою представника позивача від 16.11.2021 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду від відповідача із відповідною відміткою про вручення повістки про виклик в судове засідання, призначене на 07.12.2021.
У відповідності до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи наведені положення процесуального законодавства, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи в період з 10.06.2021 по 24.06.2021 Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) проведена планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства України ТОВ «МЕТІНВЕСТ КРМЗ», предметом якої була перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Результати перевірки оформлені актом від 24.06.2021 № 220/4.3(Ц)-7/21.
З метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час проведеного заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища посадовими особами відповідача був складений припис від 02.07.2021 №220/4.3 (Ц)-7/21 (далі-Припис).
Позивач не погоджується із вказаним приписом в частині пунктів 2,3,7,8,10,12,13,14,16,21 чим і обумовлено звернення до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку оскаржуваному припису суд виходить з такого.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Абзацом 2 та 3 статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.
Згідно з частинами 7-8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акту, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обгрунтованості вжиття до суб`єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.
Припис - це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.
Відповідно до частини 9 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.
Щодо пунктів 2 і 3 Припису суд встановив таке.
Пунктом 2 Припису зобов`язано позивача забезпечити ліквідацію та не допускати здійснення викидів в атмосферне повітря від джерел утворення викидів забруднюючих речовин, обсяги викидів від яких не обліковано у матеріалах інвентаризації викидів та у діючому дозволі, термін виконання: 02.07.2021. Обгрунтовано вказану вимогу ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря». Пункт 3 Припису: «Розробити та узгодити згідно з вимогами чинного законодавства звіт з визначення показників емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин в атмосферне повітря для ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ»» з терміном виконання: 01.10.2021 обгрунтовано ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», ст. 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Статтею 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» визначені обов`язки підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності щодо охорони атмосферного повітря.
Відповідно до абз. 6 статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Статтею 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено , що об`єкти, що шкідливо впливають або можуть вплинути на стан навколишнього природного середовища, види та кількість шкідливих речовин, що потрапляють у навколишнє природне середовище, види й розміри шкідливих фізичних та біологічних впливів на нього підлягають державному обліку.
Підприємства, установи та організації проводять первинний облік у галузі охорони навколишнього природного середовища і безоплатно подають відповідну інформацію органам, що ведуть державний облік у цій галузі.
Збір, обробка і подання відповідним державним органам зведеної статистичної звітності про обсяги викидів, скидів забруднюючих речовин, використання природних ресурсів, виконання завдань по охороні навколишнього природного середовища та іншої інформації, ведення екологічних паспортів здійснюється в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» викид визначено як надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин. Цією ж нормою джерелом викиду визначено об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.
Відповідно до абз. 7 ч.1 ст. 10 розділу II Закону України «Про охорону атмосферного повітря» параметри викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок визначаються шляхом здійснення інструментально-лабораторних вимірювань.
Абзацом дев`ятим наведеної норми передбачено використання метрологічно атестованих методик виконання вимірювань повіреними засобами вимірювальної техніки для визначення параметрів газопилового потоку і концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та викидах стаціонарних і пересувних джерел.
Суд погоджується з позицією позивача, що ні акт перевірки, а ні Припис не містять відомостей щодо проведення відповідачем вимірювання викидів на території позивача. Відсутні відомості і щодо встановлення відповідачем необлікованих джерел утворення викидів та обсягів таких викидів.
Матеріали справи не містять і інформації про здійснення посадовими особами відповідача інструментально- лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від використання позивачем лігносульфанату.
Позивач вказав, що ним виконуються вимоги у сфері охорони атмосферного повітря, як це передбачено діючим дозволом на викиди, також вказав, що звіт з інвентаризації викидів в атмосферне повітря ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» 2019 року, розроблений ТОВ «ЦЕРН» відповідно до вимог Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві (далі - Інструкція), зареєстрований у 2019 році у Міністерстві екології та природних ресурсів за №30/2019.
Згідно з п.2.5 Інструкції визначення забруднюючих речовин, їх кількісних та якісних характеристик проводиться на основі прямих вимірювань забруднюючих речовин, проектних даних (або технологічного регламенту) та розрахункових методів. У пункті 2.5.2 Інструкції зазначено, що величина викиду розрахунковим методом визначається згідно з методиками, погодженими з Мінприроди.
Звіт з інвентаризації викидів в атмосферне повітря ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ», розроблений у 2019 році ТОВ «ЦЕРН» з використанням цього Збірника, про що зазначено у п.2.2.5 Звіту з інвентаризації (Перелік використаних Методик). Згідно п.9 Інструкції відповідальність за достовірність результатів, повноту і якість інвентаризації, а також за якість представленого звіту несе організація, яка виконувала дану роботу.
Отже, судом встановлено, що чинним законодавством у сфері охорони довкілля не передбачено імперативного обов`язку суб`єктів господарювання розробляти та узгоджувати звіт з визначення показників емісій (питомих викидів) забруднюючих речовин в атмосферне повітря за наявності чинного звіту з інвентаризації викидів в атмосферне повітря.
Обов`язковість розроблення такого звіту з визначення показників емісій (питомих викидів) забруднюючих речовин в атмосферне повітря не обгрунтована відповідачем і під час судового розгляду даної справи.
Враховуючи вищеприведене, суд погоджується з доводами позивача щодо декларативності пунктів 2 та 3 Припису, які не визначають конкретних порушень, що підлягають усуненню до встановленого відповідачем строку.
Суд також зазначає, що так як статтею 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачена відповідальність за невиконання припису контролюючого органу, то припис, який надається підприємству до виконання, має містити чітку вказівку на дії, які суб`єкт господарювання повинен вчинити для усунення порушень. Отже, припис органу контролю не може бути декларативним, посилатися на загальні норми законодавства, яких підприємство повинно дотримуватися повсякчасно протягом всієї своєї діяльності і без наявності такої вимоги контролюючого органу. Він не може підміняти собою нормативний акт та мати загальний характер.
Оцінюючи пункти 7, 8 та 10 Припису суд виходить з такого.
Вказані пункти Припису покладають на позивача обов`язки:
- вживати заходи, щодо запобігання скидів зворотних вод підприємства в р. Саксагань з перевищенням нормативів затверджених гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин (згідно дозволу № 305/ДП49д-18 та № 1/ДП/49д-21 на спеціальне водокористування);
- інформацію про проведення інструментально-лабораторного контролю щодо дотримання нормативів ГДС, контроль за якістю води водних об`єктів у контрольних створах поверхневої водойми та вжитих заходах, надавати щоквартально до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу;
- розробити індивідуальні балансові норми водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції відповідно до фактичного стану підприємства.
Пункт 7 та 8 Припису обгрунтовані статтею 44 Водного кодексу України та Правилами охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1999 року № 465 «Про затвердження Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами». Пункт 10 Припису обгрунтований статтею 40 Водного кодексу України.
Вказані пункти припису надані підприємству у зв`язку з тим, що в ході перевірки було встановлено, що за результатами виробничого контролю підприємства (тобто контролю, який здійснює сам суб`єкт господарювання) на випуску зворотної води в р. Саксагань зафіксовано перевищення граничнодопустимих концентрацій згідно дозволу №305/ДП/49д-18 на спецводокористування за період серпня 2018 року - 2020 рік по завислих речовинах, сульфатах, сухому залишку, по нітратах; та одноразовий випадок перевищення граничнодопустимих концентрацій згідно дозволу №1/ДП/49д-21 на спецводокористування у 2020 році по нітритам. Результати інструментального інспекційного контролю свідчать, що на випуску №1 зафіксовано перевищення граничнодопустимих концентрацій (згідно дозволу №1/ДП/49д-21 на спецводокористування) по БСК5, завислим речовинам, залізу загальному, нітритам, ХСК. Виходячи з чого перевіряючі вказали, що зазначене свідчить про те, що підприємством не достатньо виконуються заходи щодо запобігання скиду зворотних вод в р. Саксагань з перевищенням нормативів стверджених гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин (згідно дозволу №305/ДП/49д-18 та №1/ДП/49д-21 на спеціальне водокористування).
Судом встановлено, що у позивача на момент проведення перевірки були наявні дозволи на спеціальне водокористування № 305/ДП/49д-18 від 11.06.2018 та № 1/ДП/49д-21 від 04.01.2021 видані Державним агентством водних ресурсів України.
Щодо зафіксованого факту забруднення на випуску зворотної води в р. Саксагань, то як зазначив позивач та не заперечується відповідачем, ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» не є єдиним водокористувачем випуску №1 зворотної води, оскільки має 1 (один) випуск у відкриту поверхневу водойму - річку Саксагань, по якому скидаються дощові та талі води з території його підприємства та інших підприємств, котрі розташовані на території Коломойцевского промислового вузла, відповідно до проектно- технічній документації на зливовий колектор. Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи документами (а.с. 189- а.с.205 т.1). В той же час матеріали справи не містять даних проведення відповідачем будь-яких вимірювань скидів зворотних вод безпосередньо з території ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» до зливового колектору. З урахуванням чого факт забруднення річки Саксагань зворотними водами саме позивача судом не встановлений, а відповідачем не доведений належним чином.
Суд також враховує те, що в матеріалах справи наявне листування позивача з іншими підприємствами, розташованими на території Коломойцевского промислового вузла щодо усунення допущених порушень - перевищення допустимих концентрацій забруднень стічних вод.
Також на підтвердження вжиття позивачем заходів, що передбачені дозволами № 305/ДП/49д-18 від 11.06.2018 та № 1/ДП/49д-21 від 04.01.2021 на спеціальне водокористування суду надані: копії договорів на виконання робіт, копії актів виконаних робіт про проведенню робіт з ремонту зливових і прийомних колодязів на території підприємства, очищення зливової та дренажної каналізації і промислових стоків за період 2018-2020 рік; копії актів виконаних робіт з проведення чистки ставка-відстійника дощових вод та берегової лінії р. Саксагань; копії свідоцтва повірки водовимірювальної апаратури; копії протоколів контролю за якістю показників складу зворотних вод і води водного об`єкту в контрольних створах, належним чином засвідчені копії вказаних документів містяться в матеріалах справи (а.с. 114 155 т.1).
Стосовно вимоги до позивача про надання до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу щоквартальної інформації про проведення інструментально-лабораторного контролю щодо дотримання нормативів ГДС, контроль за якістю води водних об`єктів у контрольних створах поверхневої водойми та вжитих заходах, суд зазначає таке.
Пунктом 10 частини першої статті 44 Водного кодексу України визначений обов`язок суб`єкта господарювання безперешкодно допускати на свої об`єкти державних інспекторів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, а також громадських інспекторів з охорони довкілля, які здійснюють перевірку додержання вимог водного законодавства, і надавати їм безоплатно необхідну інформацію.
Такий обов`язок безпосередньо пов`язаний із виконанням державними інспекторами функції державного нагляду (контролю).
Відповідно до абз. 3 статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюються у формі планових та позапланових заходів, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Такі заходи згідно частини першої статті 7 Закону здійснюються на підставі наказу (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. За приписами абзацу дев`ятого частини третьої статті 7 Закону форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо) зазначається у посвідченні (направленні) на проведення заходу.
Позивач зазначив, що чинним законодавством у сфері охорони водних ресурсів та діючим дозволом на спеціальне водокористування №1/ДП/49д-21 від 04.01.2021 не передбачений обов`язок підприємства щоквартально на постійній основі надавати результати інструментально-лабораторного контролю відповідачу.
З наведеного суд доходить до висновку, що інших форм контролю, зокрема шляхом подальшого листування та/чи звітування до контролюючого органу, по закінченню планового заходу, Законом не передбачено.
Такий висновок кореспондується і з приписами абзацу п`ятого статті 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, відповідно до якого суб`єкт господарювання лише під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний надавати документи, зразки продукції, пояснення, в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач щорічно звітує до Держводагенції за формою 2ТП-водгосп з наданням звітів щодо контролю за якістю скинутих зворотних вод. Під час проведення перевірки така інформація посадовим особам відповідача надавалась. Підприємством також здійснюється лабораторний контроль за якістю зворотної води згідно Графіку контролю ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ», який щорічно погоджується Департаментом екології та природних ресурсів, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені: копія звітності форми 2ТП-водгосп (річна) «Звіт про використання води» за 2019 рік; копія звітності форми 2ТП-ВОДГОСП (річна) «Звіт про використання води» за 2020 рік; копія листа Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської ОДА від 11.02.2021 №3-964/0/261-21; копія Графіку відомчого лабораторного контролю за якістю стічних вод на 2021 р. ( а.с. 109 113 та а.с. 206-208 т.1).
Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про необгрунтованість пунктів 7, 8 Припису.
Щодо пункту 10 Припису, яким передбачено «розробити індивідуальні балансові норми водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції відповідно до фактичного стану підприємства» судом встановлено таке.
Вказаний пункт Припису обгрунтовано статтею 40 Водного кодексу України, якою визначено, що для оцінки та забезпечення раціонального використання води у галузях економіки встановлюються технологічні нормативи використання води, а саме: поточні технологічні нормативи використання води - для існуючого рівня технологій; перспективні технологічні нормативи використання води - з урахуванням досягнень на рівні передових світових технологій. Технологічні нормативи використання води розробляються та затверджуються відповідними центральними органами виконавчої влади за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Частинами 1-2 статті 48 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.
Спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування (ч.1 ст.49 Водного кодексу України).
У відповідності до вимог ч.6 ст.49 Водного кодексу України та п.3 Порядку видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №321, до заяви водокористувача на отримання дозволу на спеціальне водокористування додаються, серед іншого, обґрунтування потреби у воді з помісячним нормативним розрахунком водокористування і водовідведення.
Судом встановлено, що на підприємстві позивача у 2020 році ТОВ «ЦЕРН» розроблені Індивідуальні балансові норми водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції відповідно до фактичного стану підприємства.
Позивач також наголосив, що зміна в індивідуальних балансових нормах може бути тільки у разі зміни технології, а не за рахунок кількості випуску товарної продукції. А тому, оскільки норми не зміняться, розробка нових індивідуальних балансових норм не є доцільною. У разі закінчення строку дії поточного дозволу на спеціальне водокористування позивач розробить у встановленому порядку нове обґрунтування потреби у воді та надасть його Державному агентству водних ресурсів України для прийняття відповідного рішення.
Суд зазначає, що ні Водним кодексом України, ні Порядком видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №321, не встановлено вимоги щодо переоформлення чи отримання суб`єктом користування нового дозволу на спецводокористування у разі збільшення обсягів споживання води (за умови дотримання встановлених лімітів), як і не встановлено вимог щодо внесення змін до обґрунтування потреби у воді з помісячним нормативним розрахунком водокористування і водовідведення, що вказує на необгрунтованість пункту 10 оскаржуваного припису.
Щодо пунктів 12, 13, 14, 16 Припису, судом встановлено, що вони видані позивачу з метою усунення ним порушень природоохоронного законодавства в частині поводження з відходами на підставі виявлених порушень, описаних в пунктах 15 21 акту перевірки від 24.06.2021 №220/4.3 (Ц)-7/21.
Екологічний податок за розміщення відходів у спеціально відведеному місці (відходи суміші формувальної відпрацьованої та шлаку ливарного виробництва) ТОВ «МЕТІНВЕСТ- КРМЗ» не сплачується.
На підприємстві в наявності висновок від 02.04.2018 № 836 виданий ДЗ «Дніпровська медична академія МОЗ України» Придніпровський регіональний центр за результатами санітарно-хімічних та токсиколого - гігієнічних досліджень промислових відходів. Згідно вищезазначеного висновку на підприємстві утворюються стрижні та форми ливарні, які піддавались зливанню, що містять органічні зв`язувальні речовини, оксиди алюмінію 13-12 %, оксиди заліза 5-7 %, важкі метали: цинк, манган, мідь, нікель. Підприємством не надано документи, що підтверджують екологічну обґрунтованість видалення зазначених відходів шляхом передачі для захоронення на полігоні ТПВ.
ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» під час провадження виробничої діяльності використовує відпрацьоване мастило для технологічних операцій та здійснює збирання, зберігання та подальшу утилізацію відпрацьованих мастил (олив) без ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами та за відсутності висновку з оцінки впливу на довкілля.
При обстежені структурних підрозділів ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» виявлено порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання та зберігання, а саме: на території майданчика для зберігання відходів виробництва литва розміщаються відходи ТПВ, лом чорних металів, тара забруднена нафтопродуктами, промаслене ганчір`я; в корпусі № 1 механоскладального цеха в контейнері для ТПВ встановлено факт зберігання відходів ІІІ-IV класу небезпеки (промаслене ганчір`я, ТПВ, відходи пластику тощо); біля транспортного цеху виявлено несанкціоноване місце зберігання щебню».
Оцінюючи правомірність пункту 12 Припису, який зобов`язує позивача розробити інвентаризацію відходів, що утворюються при діяльності підприємства, відповідно до фактичного стану підприємства; визначити склад і властивості всіх видів відходів та ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров`я людини; розробити нормативи граничних показників утворення всіх видів відходів у технологічних процесах та нормативи питомих показників утворення всіх видів відходів, що утворюються при діяльності підприємства, суд виходить з такого.
Вказаний пункт Припису обґрунтувано ст.ст. 7, 17, 32 Закону України «Про відходи»; ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про відходи» у сфері поводження з відходами встановлюються такі нормативи: граничні показники утворення відходів у технологічних процесах; питомі показники утворення відходів, використання та втрат сировини у технологічних процесах; інші нормативи, передбачені законодавством.
Нормативи у сфері поводження з відходами розробляються відповідними міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями за погодженням із уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
Статтею 17 Закону України «Про відходи» визначені обов`язки суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами.
Відповідно до п. «а» статті 32 Закону України «Про відходи» з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини забороняється, зокрема, провадити будь-яку господарську діяльність, пов`язану з утворенням відходів, без одержання від місцевих органів виконавчої влади дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами відповідно до вимог цього Закону;
Статтею 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що суб`єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення.
Здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи звіт з коригування інвентаризації промислових відходів і джерел їх утворення ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» (далі - Звіт), розроблений ТОВ «ЦЕРН» у 2018 році та зареєстрований Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської ОДА у 2019 році (Лист №3/748/0/261-19 від 30.01.2019 року).
Позивач вказав, що на сторінці 30 Звіту зазначено, що інвентаризація відходів розроблена на проектну потужність 45 000 т/рік чавунного і сталевого лиття, а не на номінальну виробничу потужність печей -30 886,7 т/рік, як про це зазначено державними інспекторами в пункті 16 Опису порушень. Номінальна виробнича потужність печей (30 886,7 т/рік) наводиться у Звіті на сторінці 7 довідково, а не для цілей розрахунку нормативно-допустимих обсягів утворення відходів.
Судом встановлено, що згідно статистичного звіту «Про виробництво та реалізацію продукції» по формі № 1П-НПП у 2020 році фактично продукції було виготовлено 26 273 т/рік, про що зазначають самі перевіряючі в акті перевірки (в пункті 12 Опису порушень).
Фактичний випуск продукції позивачем у 2020 році, та у 2019 році не перевищує зазначену у Звіті проектну потужність 45 000 т/рік чавунного і сталевого лиття.
У Довідці підприємства про випуск основних видів продукції за 2019-2020 роки, наданої державним інспекторам підприємством, вказані обсяги фактичного виробництва видів продукції, а не номінальна виробнича потужність, як зазначають державні інспектори у пункті 16 Опису порушень.
На підтвердження вказаних обставин позивачем надані суду: копія Звіту про виробництво та реалізацію промислової продукції за 2019 рік; копія Звіту про виробництво та реалізацію промислової продукції за 2020 рік; копія Довідки випуску основних видів продукції за 2019-2021 рр. по ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ».
З урахуванням чого, суд доходить до висновку про необгрунтованість пункту 12 Припису відповідача.
Стосовно пункту 13 Припису, яким позивача зобов`язано розробити та погодити згідно з вимогами чинного законодавства паспорт МВВ на розміщення на території ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» відходів суміші формувальної відпрацьованої та шлаку ливарного виробництва в районі термообрубувального цеху та механоскладального цеху № 2 з терміном виконання - 01.10.2021, та пункту 14 Припису, яким позивача зобов`язано забезпечити своєчасне нарахування та сплату в установленому порядку екологічного податку, що справляється за розміщення суміші формувальної відпрацьованої та шлаку ливарного виробництва з терміном виконання - 02.07.2021, який обґрунтувано: ст. 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»; ст. 17 Закону України «Про відходи» суд виходить з такого.
Пункт 13 Припису обгрунтовано ст. 33 Закону України «Про відходи», відповідно до якої зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).
На кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів.
Видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов`язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання.
Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об`єкти повинні використовуватися лише для відходів, заявлених на одержання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.
Забороняється змішування чи захоронення відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія.
Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових, у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням норм і правил, передбачених законодавством України.
Спеціальна норма, що визначає підстави для розробки та погодження паспорту місця видалення відходів міститься у Розділі 1 (Загальні положення) Інструкції про зміст і складення паспорта місць видалення відходів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки від 14.01.1999 № 12. Даною нормою до місць видалення відходів прирівнюються місця довгострокового (понад 2 роки) зберігання відходів. (абз. 3 Р.1 Інструкції).
У пункті 16 опису порушень акта перевірки відповідач посилається на встановлення під час проведення попередньої позапланової перевірки у період з 30.09.2019 по 11.10.2019 накопичення станом на 25.01.2019 суміші формувальної відпрацьованої у кількості 51 680,142 т та шлаку ливарного виробництва - 1 464,7 т.
Такі доводи суд відхиляє оскільки в матеріалах наявний договір від 01.06.2018 №КРМЗ/279-18 укладений між ПП «САРМАТ» та ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» на видалення та утилізацію відходів суміші формувальної, металургійного шлаку, відпрацьованої вогнетривкої цегли та інших відходів виробництва металургії 4 класу небезпеки, утворених в процесі здійснення замовником господарської діяльності. Виконання вказаного договору підтверджується актами на передачу відходів за договором, належним чином засвідчені копії яких залучені до матеріалів справи.
Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відходи ливарного виробництва, що були утворені в процесі діяльності ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» у 2018 та у 2019 році, були передані ним та вивезені на утилізацію протягом 2019 року, що також підтверджується статистичною звітністю за формою 1-відходи за 2019 рік, згідно з якою станом на кінець 2019 року та на 01.01.2020 (відсутні залишки вказаних вище речовин), що спростовує факту накопичення на території позивача означених відходів з терміном зберігання понад 2 роки, а тому і виключає обов`язок позивача на складення Паспорту МВВ відповідно до Інструкції про зміст і складення паспорта місць видалення відходів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки № 12 від 14.01.1999.
Суд також зазначає, що у 2021 році між ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» і ТОВ «Екоспецтранс» був укладений договір № 134/4 від 04.01.2021 на вивезення відходів ливарного виробництва з території підприємства. Позивач вказав, що відходи вивозяться згідно укладеного договору, про що складаються акти виконаних робіт. Наведені доводи також підтверджуються і даними Паспорту місця тимчасового зберігання відходів ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ», розробленого ТОВ «ЦЕРН» у 2018 році, як внутрішній документ підприємства.
Стосовно вимоги відповідача про необхідність забезпечення своєчасне нарахування та сплату в установленому порядку екологічного податку, що справляється за розміщення суміші формувальної відпрацьованої та шлаку ливарного виробництва, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.14.1.223 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.
Платниками податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення (підпункт 240.1.1 пункту 240.1 статті 240 ПК України).
Пунктом 250.2 і його підпунктами 250.2.1, а також пунктами 250.3, 250.13 статті 250 ПК України визначено, що платники податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, зокрема, за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах - за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об`єктів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації до 1 грудня року, що передує звітному, подають до контролюючих органів переліки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, яким в установленому порядку видано дозволи на викиди, спеціальне водокористування та розміщення відходів, а також направляють інформацію про внесення змін до переліку до 30 числа місяця, що настає за кварталом, у якому такі зміни відбулися.
Контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.
Водночас, за змістом підпункту 75.1.2., пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є, зокрема, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів.
Комплексний аналіз вищенаведених норм законодавства з урахуванням їх юридичних зв`язків дає підстави для висновку, що перевірка своєчасності подання податкової декларації зі сплати екологічного податку і факту сплати цього податку, повнота його нарахування, віднесена до компетенції контролюючих органів, визначених у ПК України.
В свою чергу, Держекоінспекція відповідно до наданих їй повноважень як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища може залучатися для проведення таких перевірок у встановленому ПК України порядку.
Тому в даному випадку відповідач, діяв з перевищенням своїх повноважень.
Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що у позивача відсутній обов`язок по нарахуванню та сплаті екологічного податку за розміщення суміші формувальної відпрацьованої та шлаку ливарного виробництва.
Надаючи оцінку правомірності пункту 16 Припису, яким зобов`язано позивача забезпечити вжиття заходів щодо приведення діяльності з поводження з небезпечними відходами (відпрацьованими мастилами (оливами)) у відповідність до постанови КМУ від 17.12.2012 № 1221 «Деякі питання збирання, перевезення, зберігання, оброблення (перероблення), утилізації та/або знешкодження відпрацьованих мастил (олив)», отримати ліцензію на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (відпрацьованими мастилами (оливами)), суд зазначає таке.
Вказаний пункт Припису обгрунтовано ст. 17, 32, 33, 34 Закону України «Про відходи»; вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2012 № 1221 «Деякі питання збирання, перевезення, зберігання, оброблення (перероблення), утилізації та/або знешкодження відпрацьованих мастил (олив)».
Оцінюючи наявність порушення з боку позивача вказаних положень законодавства судом суд виходить з такого.
За приписами п. «н» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відходи» ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів зобов`язані мати суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами.
Абзацем 5 ст. 1 Закону України «Про відходи» поводженням з відходами є дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронения, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення. Цією ж статтею операціями поводження з відходами є - збирання, перевезення, зберігання, сортування, оброблення (перероблення), утилізація, видалення, знешкодження і захоронения відходів.
Регулювання суспільних відносин у сфері ліцензування видів господарської діяльності здійснюється Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності».
Відповідно до п. 14 ст. 7 вказаного закону ліцензуванню підлягає господарська діяльність щодо поводження з небезпечними відходами. При цьому той же пункт статті наголошує на тому, що не підлягає ліцензуванню зберігання (накопичення) суб`єктом господарювання утворених ним небезпечних відходів, якщо протягом року з дня утворення небезпечні відходи передаються суб`єктам господарювання, що мають ліцензію на поводження з небезпечними відходами.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем відпрацьовані мастила передаються спеціалізованим підприємствам, що мають ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, згідно укладених договорів: № 1835 від 22.02.2017 з ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ»; № КРМЗ/449-19 від 22.04.2019 з ТОВ «РЕЙ БРОВАРИ»; № КРМЗ/217-20 від 04.05.2020 з ТОВ «РЕЙ БРОВАРИ»; № КРМЗ/627-21 від 08.02.2021 з ТОВ «НВК «Укрекопром»; № KPM3/631-21 від 16.02.2021 з ПП «НВО ЕКОТЕХНОЛОПЇ», приймання - передача здійснюється на підставі відповідних актів. Належним чином засвідчені копії вказаних документів містяться в матеріалах справи (а.с. 106- 145 т.2 ).
Таким чином, укладення вказаних договорів виключає обов`язок позивача на отримання ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами.
Крім того, згідно з листом-роз`ясненням Міністерства екології та природних ресурсів України №2798/26-8 від 02.04.2003 «Щодо ліцензування діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами» не підлягає також ліцензуванню діяльність суб`єктів господарської діяльності із здійснення операцій поводження з небезпечними відходами, які утворюються в технологічному циклі і утилізація яких передбачена у цьому ж технологічному циклі. Не підлягає ліцензуванню операція зберігання небезпечних відходів суб`єктами господарської діяльності, які утворюють відходи у тому випадку, коли ці небезпечні відходи передаються на договірних умовах іншим суб`єктам господарської діяльності, які мають відповідні ліцензії на право здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами на зберігання, оброблення, утилізацію, видалення.
Оцінюючи оскаржуваний пункт 21 Припису, яким зобов`язано позивача забезпечити вжиття заходів із запобігання забрудненню (засміченню) земельних ділянок на території підприємства» з терміном виконання 20.07.2021., суд виходить з такого.
Суд зазначає, що саме формулювання розглядуваного пункту припису не містить інформації щодо усунення конкретних фактів забруднення (засмічення) земельних ділянок на території підприємства.
Наведена вимога припису носить декларативний характер, посилається на загальні норми законодавства, яких підприємство повинно дотримуватися повсякчасно протягом всієї своєї діяльності і без наявності такої вимоги контролюючого органу.
Щодо вказаного порушення позивач вказав, що до «будівельних відходів» перевіряючі віднесли пісок, що зберігається на захищеному водонепроникному покритті (поліетиленова плівка), що в свою чергу виключає забруднення навколишнього середовища.
Суд зазначає, що ні акт перевірки, ні Припис не містять відомостей щодо вимірювань або інших інструментальних досліджень на підтвердження фактичного негативного впливу на навколишнє природне середовища.
Як пояснив представник позивача зазначений пісок призначений для виробничих, будівельних та протипожежних потреб підприємства і не має небезпечних властивостей для земельних та водних ресурсів, не є будівельним відходом в контексті визначення ст.1 Закону України «Про відходи». Більш того, позивач не має наміру позбуватися піску шляхом утилізації чи видалення, оскільки наведений будівельний матеріал використовується в технологічному виробничому процесі як сировина для виробничих, будівельних та протипожежних потреб підприємства.
На підтвердження своєї позиції позивачем надані суду: копія технологічної інструкції підготовки та транспортування пісків на дільниці підготовки формувальних матеріалів копрового цеху; копія технологічної інструкції Приготування формувальних та стрижневих сумішей, паст та фарб; копія паспорту якості № 16 на сировину піщано-глинисту, дата відвантаження 05.05.19; копія паспорту якості № 29 на сировину піщано-глинисту, дата відвантаження 12.05.20; копія паспорту радіаційної якості мінеральної сировини від 04.04.2018; копія сертифікату № 4329 від 12.05.2020 на продукцію: піски формувальні кварцові, зазначені документи містяться в матеріалах справи а.с. 147 а.с. 176 т.2.
З урахуванням приведеного, суд погоджується з позицією позивача щодо безпідставоності висновку посадових осіб відповідача про порушення ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» ст. 35 Закону України «Про охорону земель», ст.164 Земельного кодексу України та ст. ст. 17, 33 Закону України «Про відходи», ст. ст. 44, 105 Водного Кодексу України, що в свою чергу вказує на необгрунтованість пунтку 21 Припису.
У відповідності до приписів ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи все вищенаведене та вимоги приведеної статті судом не встановлено, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності надання ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» припису від 02.07.2021 №220/4.3(Ц)-7/21 в частині пунктів 2,3,7,8,10,12,13,14,16,21.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, перевіривши припис відповідача від 02.07.2021 №220/4.3(Ц)-7/21 в частині оскаржуваних пунктів на відповідність ч.2 ст.2 КАС України суд дійшов до висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, протиправність припису від 02.07.2021 №220/4.3(Ц)-7/21 в частині пунктів 2,3,7,8,10,12,13,14,16,21 і необхідність його скасування у цій частині.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В позовній заяві позивачем заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу. На обгрунтування розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу в позовній заяві вказано, що такі витрати становлять 9352, 00 грн. з розрахунку 35% від прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік»: 794,00 гри. за одну годину роботи адвоката та складаються з таких стадій:
- збір доказів (підготовка письмових документів) (1 година) - 794, 00 грн.;
- перевірка та підготовка документів (1 година)- 794, 00 грн.;
- підготовка та подання позовної заяви (4 години роботи адвоката) 3176, 00 грн.;
- складання та подання процесуальних документів (клопотання, відповіді на відзив, письмові пояснення, тощо) (2 години)- 1588, 00 грн.;
- участь у судових засіданнях (1 судове засідання - 1 000 грн., орієнтовно 3 засідання) - 3 000, 00 грн..
Представником відповідача надано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу , в обгрунтування якого вказано, що заявлена сума витрат на таку допомогу не співмірна зі складністю даної справи.
Оцінюючи доводи сторін суд приймає до уваги наступні обставини.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг т
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що представником позивача до матеріалів справи надано лише свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3889 від 14.09.2018 та довіреність від 30.07.2021 №63 на здійснення представництва, більше будь-яких документів на підтвердження приймання -передачі наданих адвокатом послуг, договору на правову допомогу, документів про оплату таких послуг суду не надано, виходячи з чого у суду відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу.
Керуючись ст. ст. 77, 132, 139, 242-246, 247, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) від 02.07.2021 №220/4.3(Ц)-7/21 в частині пунктів 2,3,7,8,10,12,13,14,16,21.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Криворізький ремонтно -механічний завод» за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 20.12.2021 року.

Суддя О.В. Врона