Справа № 120/13089/21-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 грудня 2021 р. Справа № 120/13089/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши у письмовому проваджені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач), у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 5 від 27.05.2021 року «Про результати розгляду заяви»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 22.08.1992 року по 03.08.1999 року в Вінницькому ПДБП-4 (в подальшому Вінницьке орендне підприємство ПДБП-4, 06.05.1997р. перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Вінницький постійно-діючий будівельний поїзд №4») на посаді виконроба до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20 квітня 2021 року;

стягнути судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 5 від 27.05.2021 року, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 18.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (ст. 263 КАС України). Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

09.11.2021 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що Комісією при Головному управлінні було розглянуто заяву від 20.04.2021 ОСОБА_1 про підтвердження пільгового стажу та прийнято відповідне рішення.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 10.06.1987 прийнятий майстром до Вінницького постійно - діючого будівельного поїзду №4. з 28.05.1990 переведений виконробом, 03.08.1999 звільнений з роботи. В трудовій книжці зазначено про реорганізацію, а саме: Вінницький ПДБП-4 з 01.07.1994 перейменовано в Вінницьке орендне підприємство ПДБП-4, з 06.05.1997 перейменовано в ВАТ Вінницький ПДБП-4, що підтверджується архівним витягом від 10.03.2021 №К-24-35054/24-30.

Відповідно до довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців державна реєстрація ВАТ Вінницький постійно-діючий будівельний поїзд № 4 з 21.09.2006 припинена.

На розгляд комісії надано довідку від 10.03.2021 №К-24-25016, 35029, 35034, 35042, 35047/24-30, видану архівним відділом Вінницької міської ради, в якій вказано, що в документах про нарахування заробітної плати за 1987-1998 значиться ОСОБА_1 , який працював у Вінницькому постійно - діючому будівельному поїзді №4, майстром виконробом та отримував заробітну плату з червня 1987 року по листопад 1998 року. Також в довідці зазначено, що позивача зараховано майстром з 10.06.1987, з 28.05.1990 переведено виконробом та вказано, що згідно відомостей про нарахування заробітної плати позивач працював майстром, виконробом та отримував заробітну плату з червня 1987 року по листопад 1998 року включно.

Наказів про результати проведення атестації робочих місць позивачем не надавалось.

Згідно з нормами законодавства, яке діяло в період роботи позивача пільгове пенсійне забезпечення надається майстрам будівельних і монтажних робіт та виконавцям робіт, що передбачено розділом ХХVII Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад робота у яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 №162, за умови атестації робочих місць.

Таким чином, Головним управлінням правомірно було відмовлено в підтвердженні періоду роботи з 22.08.1992 по 03.08.1999, як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, оскільки відсутні дані про результати проведення атестації робочих місць, а також відсутня інформація про отримувану заробітну плату за 1999 рік.

Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступне.

20.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про підтвердження стажу роботи відповідно до п.6 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах та надав підтверджуючі документи: трудова книжка; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; довідку про заробітну плату; виписка ОК-5.

На момент подання вказаної заяви позивач досяг віку 56 років.

27.05.2021 року Комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняла рішення № 5, відповідно до якого розглянувши заяву позивача від 20.04.2021, документи: трудову книжку; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; архівні довідки від 10.03.2021р. № К-24-35016, 35029, 35034, 35042, 35047, 35054/24-30 та висновок Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30.04.2021 року зазначила наступне.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 10.06.1987р. прийнятий майстром до Вінницького постійно - діючого будівельного поїзду № 4, з 28.05.1990р. переведений виконробом, 03.08.1999р. звільнений з роботи. В трудовій книжці зазначено про реорганізацію, а саме: Вінницький ПДБП-4 з 01.07.1994р. перейменовано в Вінницьке орендне підприємство ПДБП-4, з 06.05.1997р. перейменовано в ВАТ Вінницький ПДБП-4, що підтверджується архівним витягом від 10.03.2021р. № К-24- 35054/24-30.

Відповідно до довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців державна реєстрація ВАТ Вінницький постійно- діючий будівельний поїзд № 4 з 21.09.2006 року припинена.

На розгляд комісії надано довідку від 10.03.2021 №К-24-25016, 35029, 35034, 35042, 35047/24-30, видану архівним відділом Вінницької міської ради, в якій вказано, що в документах про нарахування заробітної плати за 1987-1998 значиться ОСОБА_1 , який працював у Вінницькому постійно - діючому будівельному поїзді №4, майстром виконробом та отримував заробітну плату з червня 1987 року по листопад 1998 року. Також в довідці зазначено, що позивача зараховано майстром з 10.06.1987, з 28.05.1990 переведено виконробом та вказано, що згідно відомостей про нарахування заробітної плати позивач працював майстром, виконробом та отримував заробітну плату з червня 1987 року по листопад 1998 року включно.

Наказів про результати проведення атестації робочих місць позивачем не надавалось.

Згідно з нормами законодавства, яке діяло в період роботи позивача пільгове пенсійне забезпечення надається майстрам будівельних і монтажних робіт та виконавцям робіт, що передбачено розділом ХХVII Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад робота у яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 №162, за умови атестації робочих місць.

Таким чином, Головним управлінням правомірно було відмовлено в підтвердженні періоду роботи з 22.08.1992 по 03.08.1999, як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, оскільки відсутні дані про результати проведення атестації робочих місць, а також відсутня інформація про отримувану заробітну плату за 1999 рік.

Враховуючи наведене, Комісія прийняла рішення про підтвердження ОСОБА_1 періоду роботи з 10.06.1987 року по 21.08.1992 року, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та про відмову позивачу в підтверджені періоду роботи з 22.08.1992 року по 30.11.1998 року як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, оскільки відсутні дані про результати проведення атестації робочих місць. Крім того відсутні дані про заробітну плату за 1999 рік.

Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.114 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналізуючи наведене, суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Для зарахування певної роботи із шкідливими і важкими умовами праці до пільгового стажу передусім потрібно підтвердити, що виконання цієї роботи дає право на пільгову пенсію, тобто, що виконані всі умови, зазначені в статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме:

- зайнятість у шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня;

- виконувана робота відповідає Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України;

- підтвердження пільгової роботи результатами атестації робочих місць.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1 затверджено «Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років» (далі - Порядок №18), який визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 18-1, дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України (36-2003-п), на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, а також на осіб, яким призначено пенсію до набрання чинності цим Порядком (далі - робота, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років).

Пунктом 3 Порядку № 18-1 визначено, що підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).

Згідно з пунктом 11 Порядку № 18-1 для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи:

1) заяву про підтвердження стажу роботи;

2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);

3) трудову книжку;

4) документи, видані архівними установами, зокрема:

а) довідку про заробітну плату;

б) копії документів про проведення атестації робочих місць;

в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

За приписами абзацу першого пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Спірні правовідносини унормовані й Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442.

Пунктом 1 Порядку визначено, що атестація робочих місць за умовами (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. (пункт 2).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі-Порядок № 383).

Згідно з пунктом 2 цього Порядку під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

У пункті 3, підпунктах 4.2-4.6 пункту 4, пункті 10 Порядку застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах містяться такі приписи:

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

У разі не підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами чергової атестації, проведеної протягом 5 років з дати проведення попередньої атестації, до пільгового стажу зараховується період роботи на даному підприємстві, в установі чи організації до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення чергової атестації, якою відповідне право не підтверджене.

Пунктами 18, 20 Порядку № 637 встановлено що: за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника; у разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , з 10.06.1987 прийнятий майстром до Вінницького постійно - діючого будівельного поїзду № 4, з 28.05.1990 переведений виконробом, 03.08.1999 звільнений з роботи. В трудовій книжці зазначено про реорганізацію Вінницький ПДБП-4 з 01.07.1994 перейменовано в Вінницьке орендне підприємство ПДБП-4, з 06.05.1997 перейменовано в ВАТ Вінницький ПДБП-4.

Відповідно до довідки № 02-18 від 03.08.99 року виданої ВАТ Вінницький ПДБП-4 підтверджується факт того, що ОСОБА_1 працював з повним робочим днем на ним робочих користуються правом на пільгове пенсійне забезпеченням з 10 червня 1987року по виробництві нового будівництва в якості майстра виробничих робіт будівельних і монтажних робіт зайнятих на роботах де 50% керованих 3 серпня 1999 року. Всього пільговий стаж складає 12 (дванадцять) років 1 місяць 23 дня.

Листом начальника Державного архіву Вінницької області № 07-168/3 від 31.03.2021 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що документи про атестацію робочих місць (накази з додатками) ВАТ Постійно-діючого будівельного поїзда № 4 в архіві на зберігання не надходили, у зв`язку з чим немає можливості видати позивачу довідку про атестацію робочих місць на вищевказаному підприємстві.

Разом з тим, судом встановлено , що професія позивача віднесена до Списку №2 відповідно до законодавства, яке діяло в період роботи затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994р. №162, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Але відповідач підтвердив позивачу періоди роботи з 10.06.1987 по 21.08.1992, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, при цьому відмовив у підтверджені періоду роботи з 22.08.1992 року по 30.11.1998 року як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, оскільки відсутні дані про результати проведення атестації робочих місць. Крім того відсутні дані про заробітну плату за 1999 рік.

Щодо підстави для неврахування цього періоду роботи до стажу роботи, суд зауважує, що відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 №41, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах. При цьому, відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Аналіз норм Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а у постанові від 19.02.2020, у якому зазначено, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин суд приходить до висновку про неправомірність рішення комісії про відмову у зарахуванні до стажу роботи позивача, який дає йому право на призначення пільгової пенсії періоду роботи з 22.08.1992 по 30.11.1998, оскільки відповідальність за непроведення атестації робочих місць не може бути перекладена на працівника, вказана посада була передбачена Списками №2 і зайнятість на ній повний робочий день у цей період підтверджувалась довідкою архівної установи про нараховану заробітну плату.

Наведене дає підстави стверджувати про наявність підстав для задоволення цього позову в частині вимог про зобов`язання відповідачів зарахувати 22.08.1992 по 30.11.1998 позивачу до пільгового стажу роботи за списком №2.

Щодо періоду з 01.12.1998 до 03.08.1999, то пільговий стаж підтверджується тими ж доказами, зокрема, записом у трудовій книжці, уточнюючою довідкою №02-18, а також віднесенням посади до Списку №2. Відсутність даних про заробітну плату не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого періоду до пільгового стажу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про протиправність та наявність підстав для скасування рішення комісії № 5 від 27.05.2021 та задоволення позову в частині

зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 22.08.1992 року по 03.08.1999 року в Вінницькому ПДБП-4 (в подальшому Вінницьке орендне підприємство ПДБП-4, 06.05.1997р. перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Вінницький постійно-діючий будівельний поїзд №4») на посаді виконроба до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Що стосується зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20 квітня 2021 року, то суд вважає таку вимогу передчасною.

Порядок призначення пенсії встановлений Законом №1058 та Порядком №22-1.

Разом з тим, позивач звертався до відповідача із заявою про підтвердження стажу.

Предметом перевірки суду у даній справі було рішення комісії відповідача за результатами розгляду саме заяви про підтвердження стажу, а не про призначення пенсії.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають дійсним обставинам справи, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п.1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн.).

Позивач просив визнати та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 5 від 27.05.2021 року «Про результати розгляду заяви» (основна позовна вимога) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 22.08.1992 року по 03.08.1999 року в Вінницькому ПДБП-4 (в подальшому Вінницьке орендне підприємство ПДБП-4, 06.05.1997р. перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Вінницький постійно-діючий будівельний поїзд №4») на посаді виконроба до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20 квітня 2021 року (похідні позовні вимоги). Тобто, судовий збір підлягав сплаті - 1816 грн.

За вказані позовні вимоги позивач сплатила судовий збір у розмірі 2724 грн., що підтверджується квитанцією ПриватБанк 0.0..1 від 11.10.2021 року, код квитанції 9247-5344-4301-0157.

Відтак, позивач зайво сплатив 908 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачу підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., суд зазначає, що Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відтак, суд вважає відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., оскільки позивачем не надано до суду доказів, передбачених ч. 4 ст. 134 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 5 від 27.05.2021 «Про результати розгляду заяви».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 22.08.1992 року по 03.08.1999 року в Вінницькому ПДБП-4 (в подальшому Вінницьке орендне підприємство ПДБП-4, 06.05.1997р. перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Вінницький постійно-діючий будівельний поїзд №4») на посаді виконроба до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1816 грн. одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України.

Повернути ОСОБА_1 зі спеціального фонду Державного бюджету України кошти в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок), сплачених як судовий збір, згідно квитанції ПриватБанк 0.0..1 від 11.10.2021 року, код квитанції 9247-5344-4301-0157.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 )

Повне судове рішення виготовлено та підписано суддею 16.12.2021 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна