Справа № 320/4337/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4337/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 у травні 2020 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 873 від 13 березня 2020 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 55 - 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Комунальному підприємстві «Славутич - Чорнобильторг» з 18 січня 2003 року по 07 лютого 2006 року, в Закритому акціонерному товаристві «Укренергомонтаж» з 08 лютого 2006 року по 30 червня 2007 року, у Відділі організації харчування Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» з 05 лютого 2008 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 10 січня 2012 року, 01 липня 2019 року по 31 січня 2020 року; Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з 11 січня 2012 року по 02 серпня 2016 року, з 03 серпня 2016 року по 30 червня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачу з 13 березня 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 55 - 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в Комунальному підприємстві «Славутич - Чорнобильторг» з 18 січня 2003 року по 07 лютого 2006 року, в Закритому акціонерному товаристві «Укренергомонтаж» з 08 лютого 2006 року по 30 червня 2007 року, у Відділі організації харчування Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» з 05 лютого 2008 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 10 січня 2012 року, 01 липня 2019 року по 31 січня 2020 року; Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з 11 січня 2012 року по 02 серпня 2016 року, з 03 серпня 2015 року по 30 червня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відмова пенсійного органу в призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку є протиправною, оскільки пільгової пенсії з урахуванням наявного у неї стажу роботи на посадах за списком №1 не менше 10 років, підтверджується первинними документами, які й подано позивачем до пенсійного органу разом із з`явою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач разом із заявою про призначення пільгової пенсії подала до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області всі необхідні документи, які дають їй право на призначення такої пенсії, а відповідач пенсію не призначив, то дії останнього є протиправними.

Також суд дійшов висновку, що з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які встановлюють різні умови для набуття права на пенсію на пільгових умовах. За вказаних обставин суд першої інстанції надав перевагу саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що суд першої інстанції не встановив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-ІV від 09 липня 2003 року, зокрема, доповнено розділом ХІV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», в якому виділена окрема ст, 114, що включила в себе всі категорії громадян, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, в тому числі і за списком № 1. Отже, починаючи з 1 жовтня 2017 року зниження пенсійного віку громадянам, які працювали за списком № 1 та списком № 2, відбувається, виключно, на підставі ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-ІV від 09 липня 2003 року. Тобто, ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ не використовується для у таких випадках.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, починаючи з 18 січня 2003 року, працювала та продовжує працювати у зоні відчуження в особливо шкідливих умовах праці безпосередньо на Чорнобильській АЕС на різних посадах у Комунальному підприємстві «Славутич Чорнобильторг», Закритому акціонерному товаристві «Укренергомонтаж», Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС», Державному підприємстві «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», про що свідчать записи трудовій книжці серії.

Так, відповідно до наказу № 32лс від 20 січня 2003 року, працюючи у Комунальному підприємстві «Славутич - Чорнобильторг», з 18 січня 2003 року позивач переведена на посаду касира в їдальню № 19, розташовану на території Чорнобильської АЕС.

За наказом № 22лс від 07.02.2006 звільнена з роботи у КП «Славутич-Чорнобильторг» за скороченням чисельності працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З 08 лютого 2006 року згідно з наказом № 16к від 08.02.2006 позивач прийнята на роботу в ЗАТ «Укренергомонтаж» на посаду бухгалтера - обліковця, з якої звільнена 30 червня 2007 року за ст. 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін відповідно до наказу № 15к від 30.06.2007.

Згідно з наказом № 09 лс від 05.02.2008 з того ж дня позивач прийнята на посаду буфетника 3-го розряду у відділ організації харчування ДСП «Чорнобильська АЕС».

З 20 березня 2009 року відповідно до наказу № 188 лс від 17.03.2009 позивач переведена на посаду завідуючої складом у тому ж відділі.

Згідно з наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 23.06.2011 року № 643 із складу ДСП «Чорнобильська АЕС» з 11.01.2012 виділено Управління забезпечення функціонування об`єктів та створено Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», в якому остання продовжила працювати на посаді завідуючої складом відділу організації харчування.

У подальшому, за наказом Державного агентства з управління зоною відчуження від 14.03.2019 № 42-19 Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» реорганізовано шляхом приєднання до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», в якому позивачка продовжує працювати на тій самій посаді у відділі організації харчування по теперішній час.

У зв`язку з досягненням позивачем відповідного віку, а саме: 45 років, та з урахуванням наявного у неї загального страхового стажу більше 46 років, в тому числі 16 років стажу роботи на посадах та за професією в особливо шкідливих умовах праці, що дає право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку № 1, затвердженого постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956, № 173 Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, № 461 від 24.06.2016, позивач 13 березня 2020 року, звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», враховуючи Рішення Конституційного Суду України за N 1-р/2020, 23.01.2020, ухвалене з вказаного питання, як вищою судовою інстанцією України. Водночас із заявою надано відповідачу необхідний комплект документів, що підтверджує її право на пільгову пенсію з урахуванням наявного у неї стажу роботи на посадах за Списком №1 не менше 10 років, що дає право на зниження пенсійного віку та виходу на пенсію у віці, обумовленому цією нормою закону.

До заяви про призначення пенсії подано: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; трудову книжку НОМЕР_2 ОСОБА_1 ; диплом серії № НОМЕР_3 про закінчення ОСОБА_1 у 1992 році Чернігівського середнього кооперативного профтехучилища; свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , яке є підтвердженням зміни прізвища на ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження сина ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 ; Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з 2004 року по 2020 рік з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з зазначенням відомостей по спеціальному стажу; довідку форми № 122 з Комунального підприємства «Славутич - Чорнобильторг» за № 388 від 17.02.2006 р. вих. № 10/120 за період роботи у зоні відчуження з 18.01.2003 р. по 07.02.2006 р.; довідку форми № 122 з Закритого акціонерного товариства «Укренергомонтаж» за № 137 від 17.12.2008 року за період роботи у зоні відчуження з 08.02.2006 по 30.06.2007; довідку форми № 122 з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» за № 30927 від 10.02.2020 р. вих. № 47-30927 за період роботи у зоні відчуження з 05.02.2008 по 31.12.2009; довідку № 6718 з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» від 11.02.2020 р. вих. № 47-6718 за період роботи у зоні відчуження з 01.01.2010 р. по 10.01.2012 р.; довідку №1341 з Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» від 17.09.2019 р. вих. № 04/19-1341 за період роботи у зоні відчуження з 11.01.2012 р. по 02.08.2016р.; довідку № 494 з Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» від 17.09.2019 р. вих. № 04/19-494 за період роботи у зоні відчуження з 03.08.2016 р. по 30.06.2019 р.; посвідчення постраждалого від аварії на Чорнобильській АЕС категорія 4 серія НОМЕР_6 , видане 09.11.2005 Київоблдержадміністрацією.

При поданні заяви про призначення пенсії з додатком вказаних документів надано для огляду працівникам відповідного структурного підрозділу ПФ України оригінали всіх документів.

Незважаючи на подані письмові докази, що підтверджують роботу у вказаний період часу в особливо шкідливих умовах праці за Списком № 1 у зоні відчуження ЧАЕС, в тому числі у КП «Славутич - Чорнобильторг з 18.01.2003 по 07.02.2006; ЗАТ «Укренергомонтаж» з 08.02.2006 по 30.06.2007; у Відділі організації харчування Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» з 05.02.2008 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 10.01.2012, з 01.07.2019 по 31.01.2020; Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з 11.01.2012 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 20.06.2019, що не заперечується ГУ ПФУ у Київській області, та дає право на зарахування страхового стажу із зниженням пенсійного віку відповідно до п. «а» ч.1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року, рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області від 13 березня 2020 року за № 873 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням відповідного віку на момент подання заяви.

З рішення вбачається, що позивач підтвердив наявність у нього загального страхового стажу 46 років 04 місяці 11 днів, в тому числі і факт її роботи на відповідних посадах за Списком № 1 терміном у 16 років. Проте ГУ ПФУ у Київській області не вбачало підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 розділу XIV Закону № 1058, згідно якого таке право мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію на пільгових умовах, за вищевказаною позицією відповідача, мають жінки, які народилися у період з 01 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року після досягнення ними 50 років.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивач 02.05.2020 подала до ГУ ПФУ у Київській області скаргу з посиланням на відповідне рішення Конституційного Суду України з питання, що є предметом спору та станом на подачу цієї позовної заяви, відповіді остання не отримала.

Не погоджуючись з відмовою відповідача в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до абз. 1 п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, що діяла на час прийняття цього Закону - 05 листопада 1991 року, право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, зокрема, підвищено вік виходу на пенсію для жінок, збільшено загальний стаж, необхідний для виходу на пенсію.

З урахуванням зазначених змін положення абз. 1, 2 п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачали, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Вказаним рішенням також визначено, що застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Зокрема, абз. 1 п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягає застосуванню в редакції, яка передбачає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Водночас у період між прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 мали місце такі зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин.

З 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було доповнено новим розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», яким установлено підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Також внесено зміни і доповнення до розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині визначення меж застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Згідно з п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, з 23 січня 2020 року питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, регулювалися двома нормативно-правовими актами, які визначали різні умови для набуття права на пенсію зазначеного виду.

Зокрема, за п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 жінки набувають права на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на відповідних роботах за умови, що вони працювали до 1 квітня 2015 року.

У той час як за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» жінки, які народилися в період з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року, набувають права на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на відповідних роботах.

Питання щодо визначення способу подолання зазначеної колізії було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року зазначено, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 з одного боку, та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що в цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а не Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 відповідає ознакам типової справи по відношенню до зразкової справи № 360/3611/20.

Особливості провадження у типовій справі визначені у ст. 291 КАС України. Відповідно до ч. 3 ч. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Перевіряючи наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, колегія суддів враховує, що на час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - 13 березня 2020 року, позивач, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку в 45 років.

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 13 березня 2020 року за № 873 загальний страховий стаж позивача складає 46 років 04 місяці 11 днів, в тому числі стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 - 16 років.

Відповідно до записів у трудовій книжці станом на 1 квітня 2015 року позивач продовжувала працювати.

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача передумов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що визначені як п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так і рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає з підстав, наведених вище.

Заперечень проти правильності зобов`язання відповідача здійснити позивачу розрахунок страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, апеляційна скарга не містить.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 16 грудня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
Судді: О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків