Справа № 638/14885/20
Суддя: Овсянніков В. С.
Дата ухвалення: 2021-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження №2-а/619/250/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Овсяннікова В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Матлахової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення СхРУ №074025 від 16.10.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що 16.10.2020 він здійснював перетин державного кордону на в`їзд в Україну в пункті пропуску «Гоптівка» у Дергачівському районі Харківської області. При перевірці документів, інспектор прикордонної служби вказав, що він порушив порядок в`їзду та виїзду з тимчасово окупованої території України, а відтак буде притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На що він повідомив, що жодного наміру завдати шкоди інтересам держави чи порушити порядок виїзду з тимчасово неконтрольованої території Донецької області не мав. Вказав, що проживає на тимчасово неконтрольованій території в Донецькій області у місті Торез (Чистякове), у зв`язку з тим, що з березня 2020 року, з початку запровадження карантинних заходів, місцеві органи влади так званої ДНР не пропускають цивільних осіб у Донецькій області перетнути лінію розмежування на підконтрольну територію України, вимушений був виїхати з зони АТО через державний кордон з Російською Федерацією і в`їхати на територію України через КПП «Гоптівка».

Проте, незважаючи на вказане, начальником 2 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенантом Мишаковою В. В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення СхРУ №074025 від 16.10.2020 року, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

Вказана постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправною та такою, що підлягаю скасуванню, а провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає закриттю з огляду на наступне.

Вказує, що його дії помилково кваліфіковані за ст. 204-2 КУпАП.

В його діях відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Він вказував, що проживає на тимчасово неконтрольованій території в Донецькій області у місті Торез (Чистякове). З березня 2020 року, з початку запровадження карантинних заходів, місцеві органи влади так званої ДНР не пропускають цивільних осіб у Донецькій області перетнути лінію розмежування на підконтрольну територію України.

Про факти блокування та непропускання цивільного населення Донецької області неодноразово повідомляло Командування Операції об`єднаних сил, які опубліковані на офіційній сторінці https://wwvv.facebook.com/pressifo.news/.

При перевірці документів інспекторами прикордонної служби він вказував, що не мав наміру порушити порядок виїзду з тимчасово неконтрольованої території Донецької області, був вимушений виїхати з зони проведення АТО для возз`єднання зі своєю сім`єю через РФ, оскільки в інший спосіб неможливо виїхати з неконтрольованої території Донецької області.

Варто зауважити, що починаючи з 2014 року він жодного разу не порушував правил виїзду, в`їзду з району проведення антитерористичної операції.

Таким чином, у діях його відсутній умисел на вчинення діяння, яке ставиться йому у вину.

Представниками відповідача направлено до суду відзиви від 03.02.2020 та 04.02.2020, які за своїм змістом ідентичні.

Так, представники відповідача просять відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

На посадових осіб Державної прикордонної служби України державою покладено обов`язки з боротьби з адміністративними правопорушеннями.

Законодавством України визначено порядок в`їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію Донецької та Луганської області і визначено місця перетинання лінії розмежування особами, транспортними засобами та іншим майном.

В Україні функціонує відповідний порядок перетинання державного кордону України на шляхах міжнародного сполучення через спеціально виділену територію місцевості з комплексом технічних засобів і споруд, які забезпечують право осіб на вільне пересування з дотриманням встановлених правил та функціонують на підставі рішень Кабінету Міністрів України.

Своїм розпорядженням від 18.02.2015 №106-р «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» Кабінет Міністрів України закрив 23 пункти пропуску, з яких 1 міжнародний, 4 міждержавних та 18 місцевих на кордоні з Російською Федерацією, зокрема дані рішення стосуються пунктів пропуску «Маринівка», «Новоазовськ», «Успенка», «Іловайськ», «Квашине», «Донецьк», «Должанський», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Ізварне», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 », « ОСОБА_4 ».

Таким чином на момент скоєння адміністративного правопорушення позивачем, пункт пропуску «Маринівка» закритий та міжнародний рух там припинений.

Позивач повідомив, що був змушений виїхати до зони антитерористичної операції через державний кордон з Російскою Федерацією і в`їхати на територію України через КПП «Гоптівка».

Відповідно до Указу Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» Шахтарський район, де знаходиться тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Маринівка», відноситься до тимчасово окупованої території.

Отже позивач порушив порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, а саме частину 1 статті 204-2 КУпАП України.

Також з бази даних Державної прикордонної служби України встановлено відсутність відомостей про виїзд встановленим порядком з території України.

Представник відповідача вказує, що визнання провини ОСОБА_1 підтверджується відсутністю протоколу про адміністративне правопорушення, який не складався відносно позивача на підставі положень ч. 3 ст. 254 КУпАП, тобто позивач погодився із вчиненим правопорушенням, отримав нарочно постанову, поставив в ній свій підпис, зауважень щодо порядку винесення рішень не робив.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач не обмежений у праві звернутися засобами електронного зв`язку на адресу Адміністрації Держприкордонслужби України для отримання дозволу на в`їзд/виїзд з тимчасово окупованої території Донецької та Луганської області і перетнути державний кордон України на тимчасово окупованій території.

Також вказує, що позивачем пропущено десятиденний строк для звернення з позовною заявою про оскарження постанови, оскільки постанову про адміністративне правопорушення винесено 16.10.2020, а з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду лише 30.10.2020.

На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити у позовних вимогах повністю, постанову про накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності.

Представник відповідача Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Будь-яких заяв про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому, на підставі ст. 205 КАС України, суд розглядає справу за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, начальником 2 групи віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенантом Мишаковою В.В. щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 гривень.

У вказаній постанові зазначено, що 16.10.2020 року о 23 годині 00 хвилин в пункті пропуску «Гоптівка» на вхід в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який пояснив, що він виїхав до тимчасово окупованої території Донецької області 06.03.2020 року об 11 годині 35 хвилин через КПВВ «Мар`їнка» (Курахове), а 16.10.2020 року приблизно о 05 годині 00 хвилин перетнув державний кордон з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Маринівка» в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-VII від 18.01.2018 року, порушив порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Отже, вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту. Так у постанові зазначено, що ОСОБА_5 порушив ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином ст. 12 Закону відсилає до іншого нормативно-правового акту - «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі Порядок).

Яку конкретно норму вказаного Порядку порушено в постанові не зазначено, що є істотним порушенням.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач виїхав через закритий пункт пропуску «Маринівка», який знаходиться на державному кордоні між Україною та Російською Федерацією, тобто фактично перетнув державний кордон України.

З об`єктивної сторони передбачене ст. 204-2 КУпАП правопорушення полягає у порушенні порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Наведене свідчить, що правопорушенням за ст. 204-2 КУпАП є порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, а не фізичний перетин лінії державного кордону України.

За таких обставин дії позивача не охоплюються диспозицією ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку № 815 забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону, при цьому позивачу, згідно постанови, фактично пред`являється незаконний перетин державного кордону до Російської Федерації.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова про адміністративне правопорушення не містить посилань на докази, на підставі яких капітаном ОСОБА_6 зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з належних від нього причин.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в діях ОСОБА_1 того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові.

Суд критично сприймає зазначені в оскаржуваній постанові фактичні дані щодо визнання позивачем факту вчинення правопорушення, оскільки ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про скасування зазначеної постанови.

Щодо розгляду справи, який відбувся на місці скоєння адміністративного правопорушення без складання протоколу, про що вказує відповідач, суд виходить з наступного.

Рішенням Конституційного суду України по справі №5-рп/2015 від 26.05.2015 визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Так ст.ст. 33, 245, 256, 268 КпАП України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Статтею 258 КпАП України визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За КпАП України до цього переліку належать, зокрема, порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (ст. 204-2 КпАП України).

Скорочене провадження у справі про зазначене адміністративне правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що постанова відносно ОСОБА_1 винесена з процесуальними порушеннями, оскільки ОСОБА_5 заперечув вчинення ним адміністративного правопорушення. За таких обставин, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з істотними порушеннями ст. ст. 245, 256, 268 КпАП України.

За таких обставин суд виходить з положень ст. 77 КАСУ.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, постанова, яка складена відносно позивача, не містить доказів підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, тому є необґрунтованою, а лише факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення, як про те вказано в постанові про адміністративне правопорушення, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності (таку ж позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 15 травня 2019 року, справа № 537/2088/17).

Враховуючи викладене, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення є недоведеним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача.

Щодо доводів представників відповідача стосовно пропуску позивачем строку для звернення до суду з позовом, суд їх не приймає, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 289 КУпАП України встановлено десятиденний строк для оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Постанову про адміністративне правопорушення прийнято 16.10.2020.

Згідно відбитку поштового штемпелю позов направлено до суду 26.10.2020.

За таких обставин, позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, істотні порушення з якими складена постанова, а також те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, за відсутності достатніх даних про вчинення позивачем правопорушення, постанову необхідно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 77, 139, 246, 286 КАС України, ст.ст. 7, 247, 251, 280 КпАП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову СхРУ №074025 від 16.10.2020 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Стягнути з Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, адреса місцезнаходження: вул. Клочківська, 228, м. Харків.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2021.

Суддя В. С. Овсянніков