Справа № 520/16217/21
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

07 грудня 2021 р. Справа № 520/16217/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Мурадли А.І.,

за участю:

представників позивача - Лисенка В.С., Корольової В.Є,

представника відповідача - Денисової О.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» (вул. Шевченка, буд. 2, м. Харків, 61013, ) до Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30, м. Харків, 61052, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Лисенко Володимир Сергійович, діючи в інтересах Комунального підприємства «Харківводоканал» (надалі за текстом КП «Харківводоканал», позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (надалі за текстом Північного МУ ДПС ВПП, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби про роботі з великими платниками податків щодо нарахування в інтегрованій картці Комунального підприємства «Харківводоканал» пені по податку на додану вартість в розмірі 24277054,12 грн.;

- зобов`язати Північне міжрегіональне управління Державної податкової служби про роботі з великими платниками податків відкоригувати дані інтегрованої картки Комунального підприємства «Харківводоканал» шляхом виключення пені по податку на додану вартість у розмірі 24277054,12 грн..

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 вказаний адміністративний позов було залишено буз руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. У передбачений ухвалою строк недоліки позовної заяви були усунуті.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовче засідання.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що несвоєчасна сплата податкових зобов`язань за які була нарахована пеня, відбулася не з його вини. Відсутність вини, на думку КП «Харківводоканал», обумовлена спеціальною направленістю його господарської діяльності та несвоєчасним перерахуванням йому Міністерством фінансів України сум субвенцій на відшкодування різниці в тарифах. Оскільки КП «Харківводоканал» надає життєзабезпечуючі послуги споживачам з водопостачання та водовідведення (пункт 3.1. розділу 3, підпункт 4.2.1, 4.2.2 пункту 4.2 розділу 4 Статуту Підприємства), то його діяльність підпадає під дію Законів України від 09.11.2017 №2189 «Про житлово-комунальні послуги» та від 10.01.2002 №2918 «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення». Вказані акти унормовують встановлення державним органом - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Крім того зазначено, що державне врегулювання полягає в зобов`язанні підприємств, що здійснюють господарську діяльність з надання послуг на централізоване водопостачання та водовідведення, дотримуватися структури витрат згідно із статтями, затвердженими у тарифі на централізоване водопостачання та/або водовідведення, за цільовим призначенням та, у разі недотримання вказаної вимоги, погрожують притягненням до відповідальності аж до анулювання ліцензії (положення пунктів 13, 17 розділу 2 Постанови НКРЕКП від 22.03.2017 №307 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення).

Водночас, зазначені норми Ліцензійних умов зобов`язують вказаних суб`єктів господарювання не допускати обмеження або припинення провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, якщо необхідність такого обмеження не встановлена законодавством.

Тобто, господарська діяльність позивача знаходиться у законодавчо передбачених рамках Державного регулювання. З одного боку Підприємство не має можливості направити кошти у напрямку, що не передбачений структурою тарифу, а з іншого, воно не може ані самостійно збільшити вартість своїх послуг, ані зменшити об`єм послуг з водопостачання та водовідведення, що ним надається, оскільки невиконання вимог Ліцензійних умов №307 призведе до його закриття, як суб`єкта господарювання.

Розуміючи складність такої ситуації, Держава запровадила інститут субвенцій, які надаються підприємствам житлово-комунального господарства для відшкодування різниці в тарифах. Втім, виділена позивачу, Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» субвенція, отримана ним своєчасно не була. Підприємство отримало її лише наприкінці 2020 року - початку 2021 року, і тільки після закінчення судових процедур, що обумовило несвоєчасність сплати зобов`язань на які була нарахована спірна пеня.

Оскільки, відповідно до приписів п.п. 14.1.162. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України), пеня це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, то вона по суті є різновидом фінансової відповідальності, застосування якої має відбуватися відповідно до положень п. 112.1 ст. 112 ПК України. Враховуючи той факт, що наведена правова норма встановлює притягнення осіб до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення виключно за умови наявності в їх діяннях (діях або бездіяльності) вини, є очевидним, що нарахування пені за відсутності вини підприємства суперечить наведеним нормам закону. Також в обґрунтування своєї правової позиції КП «Харківводоканал» вказувало на наявність у нього Сертифікату №6300-20-0019 від 04.02.2020 про форс-мажорні обставини, виданого Харківською торгово-промисловою палатою, наявність якого за умов п. 112.8 ст. 112 ПК України є підставою для звільнення його від фінансової відповідальності.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду від відповідача 24.09.2021 надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач, у надісланому відзиві на позовну заяву, посилаючись на законність та обґрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення, просить позовну заяву КП «Харківводоканал» залишити без задоволення. В обґрунтування своєї позиції, вказав, що вважає хибними посилання позивача на відсутність в його діях щодо несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість вини, оскільки приписи ст. 67 Конституції України встановлюють обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах встановлених законом і будь яких застережень щодо звільнення від цього обов`язку не містять. При цьому згідно до положень п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, для подання податкової декларації. Будь-яких виключень та застережень щодо перенесення строків сплати норми податкового кодексу не містять.

Крім того, в своїх поясненнях податковий орган вказує на те, що хибним є посилання позивача на те, що видача Харківською торгово-промисловою палатою Сертифікату № 6300-20-0019 про форс-мажорні обставини унеможливлює застосування до нього такої фінансової санкції як пеня. Вважає, що видача вказаного Сертифікату є проявом втручання останньої в діяльність контролюючого органу з питань контролю сплати податків. Також вважає, що засвідчення форс-мажорних обставин є виключним правом торгово-промислової палати України, передбаченим приписами ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також те, що вказаний сертифікат не містить посилань на будь-які зобов`язальні дії для податкового органу.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві та поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що КП «Харківводоканал» є платником податку на додану вартість та знаходиться на обліку у Північного МУ ДПС ВПП.

Відповідно до положень розділу ІІ пункту1 підпункту 1 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 позивачу було відкрито інтегровану картку платника податку на додану вартість (надалі за текстом - ІКП), призначенням якої, є оперативний облік податку до бюджету, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетом (розділ І пункт 2 Порядку № 422).

Згідно з приписами підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, які унормовують обов`язок платників податків подавати до контролюючих органів декларації, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, Підприємство до податкового органу подало декларації з ПДВ за період березень 2017 січень 2018 року, строк сплати за якими наставав протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (пункт 57.1 статті 57 ПК України).

Судом встановлено, що сплата податку по вказаним деклараціям відбулася лише у січні 2021 квітні 2021 року. Вказаний факт зафіксований в Актах:

- від 26.03.2021 №93/35-00-04-05-06/03361715 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог п.57.1 ст.57 ПК України КП «Харківводоканал» , щодо своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 30.11.2020 по 28.02.2021;

- від 18.05.2021 № 158/35-00-04-05-06/03361715 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог п. 57.1 ст. 57 ПК України КП «Харківводоканал» , щодо своєчасності сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.03.2021 по 30.04.2021».

По результатам вказаних актів, відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення від 28.04.2021 № 5 та від 09.06.2021 № 05, які проходить процедуру оскарження.

За умов ст. 129 ПК України затримка у сплаті податкових зобов`язань по вказаним деклараціям призвела до нарахування пені у розмірі 24277054,12 грн., яка була відображена в ІКП.

Позивач, не погодившись з фактом та розміром нарахованої йому пені звернувся до податкового органу з листом від 06.05.2021 №01-01-23/2235-21, яким намагався з`ясувати підстави та алгоритм такого нарахування.

Відповідач, листом від 18.05.2021 № 1792/6/35-00-04-05-14 надав відповідь, суть якої полягала в тому, що всі відповіді на запитання знаходяться в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет».

Намагаючись врегулювати питання щодо нарахування спірної пені КП «Харківводоканал» повторно звернулося до відповідача з листом від 17.06.2021 № 01-01-23/3044 в якому вказувало на відсутність в його діях щодо несвоєчасної сплати податкових зобов`язань - вини, та просило виключити помилково нараховану пеню з інтегрованої картки платника податків.

Листом від 01.07.2021 № 2356/6/35-00-04-05-14 відповідач відмовив у скасуванні та вилучені пені з податку на додану вартість з інтегрованої картки платника податків КП «Харківводоканал», оскільки в нього відсутні підстави для такого вилучення.

Позивач, заперечуючи проти факту нарахування пені звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушених на його думку прав.

Отже, основним спірним питанням в межах справи, є законність нарахування податковим органом пені.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є «Податковий кодекс України» від 2 грудня 2010 № 2755-VI.

Відповідно до підпунктів 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідач вважає, що розміри та порядок нарахування пені визначено виключно статтею 129 ПК України і будь-яких застережень щодо звільнення від нарахування пені вказана стаття не містить.

Однак, з такою позицією відповідача суд не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

За умов підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України унормовано, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Суд зазначає, що системний аналіз наведених норм діючого законодавства вказує на те, що пеня є різновидом фінансової відповідальності платника податків за порушення ним виконавської дисципліни.

Відповідно до підпункту 112.1 статті 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (підпункт 112.2 статті 112 ПК України).

В той же час підпунктом 112.8 статті 112 ПК України встановлений вичерпний перелік обставин, наявність яких звільнює платників податків від фінансової відповідальності. Відповідно до підпункту 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України однією з таких обставин є вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).

Представник позивача, обґрунтовуючи власну правову позицію, послався на обставини неможливості своєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань у зв`язку з державним регулюванням його тарифів, які носять збитковий характер, та несвоєчасністю відшкодування Державою різниці в тарифах, що сталося не з вини підприємства.

В ході розгляду справи з боку представника податкового органу не заперечувався факт несвоєчасності відшкодування різниці в тарифах позивачу.

Досліджуючи наведені обставини, суд встановив, що згідно з п. 3.1 Розділу 3 Статуту КП «Харківводоканал» метою діяльності підприємства є, зокрема, здійснення виробничої, науково-дослідної та комерційної діяльності для повного та якісного задоволення потреб населення, суб`єктів господарювання в комунальних послугах, забезпечення водопостачання та водовідведення м. Харкова та групового водопостачання населених пунктів Харківської області.

Відповідно до абз.4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» державна політика у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення будується на принципах, зокрема гарантованого першочергового забезпечення питною водою населення для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб.

За визначенням п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади забезпечення кібербезпеки України» до об`єктів критичної інфраструктури можуть бути віднесені підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, які надають послуги у сферах життєзабезпечення населення, зокрема у сферах централізованого водопостачання, водовідведення, постачання електричної енергії і газу, виробництва продуктів харчування, сільського господарства, охорони здоров`я.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та ст. 15 Закону України "Про ціни і ціноутворення" тарифи на комунальні послуги формуються суб`єктами природних монополій та суб`єктами господарювання на суміжних ринках відповідно до порядків (методик), встановлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до цього Закону.

Тарифи на комунальні послуги суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на їх виробництво з урахуванням планованого прибутку.

Встановлення тарифів на комунальні послуги, нижчих за розмір економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, не допускається, інакше - збитки, які виникають у зв`язку з цим, мають бути компенсовані з відповідного бюджету.

З метою забезпечення відшкодування різниці між встановленими тарифами та фактичними витратами надавачів послуг, безперебійного надання житлово-комунальних послуг належної якості Держава запровадила механізм субвенцій, які перераховуються з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим перерозподілом між постачальниками житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено, що обставиною неможливості вчасної сплати податкових зобов`язань, у період, за який нарахована спірна пеня стало неотримання КП «Харківводоканал» сум субвенцій, виділених підприємству у 2017 році.

На протязі тривалого часу субвенційні кошти виділялися державою несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим, станом на 01.01.2016 року, сума заборгованості з компенсації різниці в тарифах перед КП "Харківводоканал" склала 356355781,91 грн., що підтверджується протоколом Територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах Харківської обласної державної адміністрації від 25.07.2018 № 3 та розрахунками обсягу заборгованості з різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Кабінетом Міністрів України, на виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України, прийнято постанову від 18.05.2017 № 332, якою затверджено Порядок та умови надання у 2017 році вказаної субвенції (надалі за текстом - Порядок № 332), в якому визначено детальний механізм виділення коштів субвенції та проведення взаєморозрахунків.

Відповідно до вказаного механізму Законами про Державний бюджет України передбачалися кошти для компенсації різниці в тарифах з цільовим використанням. Постановами Кабінету Міністрів України визначалися порядок та умови проведення цих розрахунків та форма Договорів про проведення взаєморозрахунків.

Суд зазначає, що рішення по справі № 820/1410/18 на час розгляду адміністративної справи № 520/16217/21 набрало законної сили, в ході розгляду справи сторонами іншого не повідомлено, а судом не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обставини встановлені в рамках розгляду справи № 820/1410/18 не підлягають доказуванню в ході розгляду адміністративної справи № 520/16217/21.

В рамках розгляду справи № 820/1410/18 Верховним Судом у Постанові від 12.02.2019 встановлено бездіяльність Міністерства фінансів України у форми неприйняття рішення про перерахування сум субвенцій у розмірі 74768244,37 грн., що позбавило позивача можливості своєчасно розрахуватись перед державним бюджетом з податку на додану вартість та призвело до нарахуванню КП «Харківводоканал» пені у розмірі 24277054,12 грн..

Суд констатує, що отримати зазначені суми субвенцій позивачу вдалось лише наприкінці 2020 року - початку 2021 року після стягнення коштів з Міністерства фінансів України в судовому порядку (справа № 922/1465/19).

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення свідчать про майже одночасне направлення КП «Харківводоканал» отриманих сум на сплату узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ, зважаючи на реалізацію організаційних та розпорядчих дій.

З приводу доводів відповідача про те, що КП «Харківводоканал» при наявності грошових коштів у достатньому розмірі для своєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань, що на думку податкової підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість за період 2016 липень 2021 року (за якими надходження на рахунки позивача протягом 2016 року склали 993,2 млн. грн., протягом 2017 року склали 1049,4 млн. грн., протягом 2018 року склали 1181,5 млн. грн., протягом 2019 року склали 1754,8 млн. грн., протягом 2020 року склали 1855,9 млн. грн., протягом січня липня 2021 року склали 1147,7 млн. грн.), не виконує обов`язку, передбаченого ст. 67 ПК України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії протоколу Територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах Харківської обласної державної адміністрації від 05.07.2018 № 3 та розрахунків обсягів заборгованості з різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, звітів про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2017 рік, господарська діяльність відповідача є збитковою.

Так, за змістом вказаного протоколу від 05.07.2018, узгоджена сума заборгованості Держави щодо відшкодування збитків КП «Харківводоканал» на покриття різниці в тарифах лише протягом 2010-2015 років складає 356355781,91 грн..

Згідно зі звітом про фінансові результати за 2017 рік збитки КП «Харківводканал» склали 127555 тис. грн.. Аналогічні показники зафіксовані також в Балансі (Звіті про фінансовий стан) станом на 31 грудня 2017 року. Показники вказаних документів за 2017 рік свідчать про те, що господарські операції позивача, які не підлягають оподаткуванню ПДВ складаються з витрат на оплату праці, відрахування на соціальні заходи, амортизацію та в загальному підсумку складають 1433718 тис. грн., що дорівнює 43,6% від загальної суми видатків.

Та обставина, що за період січень-грудень 2017 року, відповідно декларацій з ПДВ, на які посилається відповідач, на рахунки підприємства надійшли кошти за послуги водопостачання та водовідведення, у розмірі достатньому для погашення податкового боргу, не спростовує факту здійснення позивачем збиткової діяльності, та з урахуванням перерахунку вказаних коштів виключно за цільовим призначенням (заробітна плата, кредити МБРР, пільги та субсидії, цільове фінансування придбання основних засобів, цільове фінансування об`єктів капітального будівництва), не свідчить про наявність у КП «Харківводоканал» можливості виконати зобов`язання щодо своєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань за період березень 2017 - січень 2018 року.

Проаналізувавши наведене суд зазначає, що не отримавши більшу частину вказаної вище субвенції, КП «Харківводоканал» не мало інших джерел для своєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період березень 2017 - січень 2018 року.

В ході розгляду справи з боку уповноваженого представника Північного МУ ДПС ВПП окреслена обставина не доведена в рамках його правової позиції, а судом в ході розгляду справи не встановлено.

Послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідно до підпункту "б" пункту 185.1 ст. 185 ПК України є об`єктом оподаткування з податку на додану вартість, а величина тарифу базою оподаткування (пункту 188.1 ст. 188 ПК України).

Проте, адміністративними судами у справах № 820/1410/18, № 1740/1838/18 встановлено факт незабезпечення тарифом реальної компенсації витрат на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, тобто витрати на забезпечення якості й порядку надання послуг є вищими, ніж отримані доходи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обставини встановлені в рамках розгляду справ № 820/1410/18, № 1740/1838/18 не підлягають доказуванню в ході розгляду справи № 520/16217/21 зважаючи на положення ст. 78 КАС України.

По суті несвоєчасна сплата узгоджених податкових зобов`язань КП «Харківводоканал» з податку на додану вартість відбулася в силу того, що тариф, який визначається державним Регулятором, не може забезпечити самофінансування та досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво послуг, які надаються КП «Харківводоканал».

Суд зауважує, що підпунктом 112.1 статті 112 ПК України основною підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення визначено наявність в її діянні (дії або бездіяльності) вини.

При цьому особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Підпунктом 112.2 статті 112 ПК України унормовано, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Наявні в матеріалах справи докази посвідчують той факт, що позивач використав всі, наявні у нього можливості для уникнення несвоєчасної сплати податків, проте державне регулювання господарської діяльності КП «Харківводоканал» та несвоєчасне перерахування виділених йому сум субвенцій є тими подіями, які знаходяться поза межами його впливу, враховуючи факти проведення претензійно-позовної діяльності.

Вищенаведене вказує на відсутність вини КП «Харківводоканал», як необхідної складової податкового правопорушення та обумовлює протиправність нарахування пені.

В межах спірних правовідносин неналежне виконання вимог податкового законодавства стосовно своєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань відбулось не з вини останнього, що виключає протиправність діянь платника податку, та як наслідок, притягнення його до відповідальності у вигляді нарахування пені.

В той же час, суд зауважує, що Європейським судом з прав людини у рішенні від 23.07.2002 Справа Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції зазначено, що загальний характер правових норм, які регулюють питання податкових штрафів, та мета стягнення, яке має водночас і запобіжний, і каральний характер, з достатньою очевидністю вказують на те, що - для цілей статті 6 Конвенції заявники обвинувачувалися в кримінальному правопорушенні (п.79).

Тобто Європейський суд з прав людини розцінює податкові правопорушення, як різновид кримінального обвинувачення для цілей застосування Конвенції. Таким чином, нарахування пені, за своєю тяжкістю та каральним характером, цілком відповідають санкціям притаманним для застосування за кримінальні правопорушення, відтак наявні всі підстави для застосування частин другої статті 6 Конвенції, яка, у свою чергу, унеможливлює притягнення до відповідальності особи за відсутності вини. Відтак, нарахування платнику податків пені за статтею 129 ПК України можливе лише за наявності його вини.

В той же час, у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до частини 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на викладене, враховуючи неможливість своєчасної сплати КП «Харківводоканал» узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, суд приходить до висновку, що дії контролюючого органу щодо нарахування пені за встановлених у даній справі обставин не забезпечують досягнення, передбаченої пунктом 8 частини 2 ст. 2 КАС України, пропорційності між дотриманням самою Державою майнових прав платника податків КП «Харківводоканал» та цілями наповнення державного бюджету.

Також суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що отриманий КП «Харківводоканал» Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020, відповідно до якого Комунальному підприємству «Харківводоканал» засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які перешкодили останньому своєчасно сплатити податок на додану вартість у 2017 2020 роках, не звільняє підприємство від відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 року № 671/97-ВР (надалі за текстом Закон № 671/97-ВР) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 Закону № 671/97-ВР визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44, який набрав чинності з 18.12.2014 та чинний на час виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до п. 3.1 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Дія таких обставин може бути викликана:

- винятковими погодними умовами і стихійним лихом (Acts of God) (епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо);

- непередбаченими обставинами, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника (загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго), дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дія суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, обмеження комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту тощо);

- умовами, регламентованими відповідними рішеннями та актами державних органів влади, закриттям морських проток, ембарго, забороною (обмеження) експорту/імпорту тощо.

Вищезазначений перелік обставин не є вичерпним.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в якості форс-мажорних обставин, засвідчених Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 № 6300-20-0019, зазначено про неможливість виконання КП «Харківводоканал» податкових зобов`язань зі сплати ПДВ в зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме: бездіяльність органів державної влади в частині неприйняття нормативно-правового акту про визначення джерела для відшкодування різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та неперахування виділених сум субвенцій; протиправні дії третіх осіб, що зумовили неможливість сплати підприємством боргу з ПДВ за період січень 2017 - лютий 2020 (період дії форс-мажорних обставин: з 01 червня 2016 - тривають на 04 лютого 2020).

Суд критично ставиться до твердження відповідача про втручання торгово-промислової палати у діяльність контролюючого органу, оскільки видача вищевказаного сертифікату про форс-мажорні обставини не призвело до встановлення відповідачу будь-яких обов`язків щодо врахування такого сертифікату, а відтак і не може свідчити про втручання у діяльність контролюючого органу.

Так, приписами пункту 112.8 статті 112 ПК України, норми якого є нормами прямої, визначений перелік обставини, наявність яких звільняє платника податків від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Однією з таких обставин є вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору) (підпункт 112.8.9 пункту 112.8, статті 112 ПК України). Наведена норма не допускає неоднозначного тлумачення та належить до виконання.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що наявність заборгованості держави перед платником податків з виплати сум субвенцій, призначених для покриття заборгованості з податку на додану вартість, бездіяльність Міністерства фінансів України, яка встановлена Постановою Верховного Суду від 12.02.2019 по справі № 820/1410/18 та наявності форс-мажорних обставин підтверджених Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 № 6300-20-0019, свідчить про відсутність вини в діях КП «Харківводоканал» та наявність підстав для задоволення позовних вимог КП «Харківводоканал».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять додаткових доказів понесення позивачем судових витрат, крім витрат про сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Комунального підприємства «Харківводоканал» до Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби про роботі з великими платниками податків щодо нарахування в інтегрованій картці Комунального підприємства «Харківводоканал» пені по податку на додану вартість в розмірі 24277054 (двадцять чотири мiльйони двiстi сiмдесят сiм тисяч п`ятдесят чотири) гривнi 12 копiйок.

Зобов`язати Північне міжрегіональне управління Державної податкової служби про роботі з великими платниками податків відкоригувати дані інтегрованої картки Комунального підприємства «Харківводоканал» шляхом виключення пені по податку на додану вартість у розмірі 24277054 (двадцять чотири мiльйони двiстi сiмдесят сiм тисяч п`ятдесят чотири) гривнi 12 копiйок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30, м. Харків, 61052, ) на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» (вул. Шевченка, буд. 2, м. Харків, 61013, ) сплачений судовий збір у розмірі 22700 (двадцять двi тисячi сiмсот гривень 00 копiйок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 17.12.2021.

Суддя Ю. О. Супрун