Справа № 160/11067/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Широківський виправний центр (№75)" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
07.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивач просить стягнути з Державної установи "Широківський виправний центр (№75)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2020 року по день фактичного розрахунку при звільненні, а саме до 24.06.2021 року у сумі 128 568, 40 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
26.08.2021 року від позивача на адресу суду надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він наголошує на тому, що відповідно до приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 10.05.2012 року на різних посадах.
03.09.2020 року позивач був звільнений з посади чергового помічника начальника Державної установи Широківський виправний центр (№75) наказом начальника Державної установи Широківський виправний центр (№75) № 112/ОС-20 від 02.09.2020 року відповідно до п.7 ч. 1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням).
При звільненні позивача відповідач станом на день видання наказу про виключення його зі списків особового складу не провів з ним усіх розрахунків, а саме, не виплатив грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 18 774,04 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 року у справі № 160/1957/21 позовну заяву позивача задоволено частково: визнано бездіяльність Державної установи Широківський виправний центр (№75) протиправною що полягає у невиплаті грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 18774 гривні 04 копійки ОСОБА_1 ; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи Широківський виправний центр (№75) () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 454 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року у справі № 160/1957/21 виправлено описку в резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року, а саме: резолютивну частину Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року вважати вірною за текстом: позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи Широківський виправний центр (№75) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково: визнати бездіяльність Державної установи Широківський виправний центр (№75) протиправною що полягає у невиплаті грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 18774 гривні 04 копійки (вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні 04 копійки) ОСОБА_1 ; стягнути з Державної установи Широківський виправний центр (№75) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 18774 гривні 04 копійки (вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні 04 копійки).

На виконання вказаного вище рішення 25.06.2021 року позивачу було виплачено належні йому суми грошової компенсації в розмірі 16 215, 24 грн., а також перераховано утриманий податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, що підтверджується платіжним дорученням №373 від 22.06.2021 року з відомістю розподілу виплат ДУ ШВЦ (№75) від 25.06.2021 року, платіжним дорученням №374 від 22.06.2021 року про сплату податку з доходів фізичних осіб та платіжним дорученням №375 від 22.06.2021 року про сплату військового збору.

Вважаючи, що відповідно до положень статей 116,117 Кодексу законів про працю України він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна на виконання рішення суду, яка не є складовою заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду висловленими у постановах від 20.09.2018 року у справі №810/1549/17, від 17.10.2018 року у справі №805/2948/17-а, від 08.11.2018 року у справі №821/1333/16, від 18.04.2019 року у справі № 806/889/17.

За наведених обставин, суд доходить висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За правилами встановленими частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені устатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1ст. 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Згідно до ч. 5ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено в ході розгляду справи та не заперечується сторонами позивач з 10.05.2012 року проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на різних посадах та 03.09.2020 року був звільнений з Державної установи "Широківський виправний центр (№75)".

Відповідачем 25.06.2021 року виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 року у справі № 160/1957/21, а саме перераховано на особовий рахунок позивача кошти у розмірі 16 215, 27 грн., а також перераховано утриманий податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем при звільнені з 03.09.2020 року здійснений 25.06.2021 року.

За таких обставин, суд доходить висновку, що право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту за період з 03.09.2020 року (дата звільнення) до дня повної виплати, тобто до 25.06.2021 року.

При цьому відповідачем з наданому до суду відзиві на позовну заяву не заперечується право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 03.09.2020 року по 25.06.2021 року, однак зазначається про помилковість розрахунку такої суми та необхідність застосування відповідальності пропорційно розміру невиплаченої суми. З урахуванням саме такої позиції просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 108 434,59 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по 25.06.2021 року у розмірі 128 568, 40 грн., суд вважає за необхідне вказати таке.

В даному випадку, позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по 25.06.2021 року у розмірі 128 568, 40 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 438,80 грн. помноженої на 293 дні затримки розрахунку.

Відповідач у відзиві погоджується з наданим розрахунком, однак зазначає, що нарахована компенсація у розмірі 18 774,04 грн. становить 15,66 % від загальної нарахованої суми у розмірі 119 882,69 грн., відповідно 128 568,40 грн. становить 100%, з яких 15,66% буде складати 20 133,81 грн., які і мають бути стягнути на користь позивача.

Так, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про доходи №75/4-295 від 28.01.2021 року заробітна плата позивача у серпні 2020 року склала 11614,34 грн., у липні 2020 року склала 15591,05 грн., у сумі 27205,39 грн., отже середньоденний розмір заробітної плати становить: 27 205,39/62 дні (31 день серпня та 31 день липня) = 438,80 грн.

Таким чином, сума середньомісячної заробітної плати за прострочений період складає 128 568,40 грн., виходячи із наступного розрахунку (438,80 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * 293 (кількість днів затримки з 04.09.2020 року по 24.06.2021 року)).

Водночас, суд звертає увагу, що в порівнянні із виплаченою позивачу сумою грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 18 774,04 грн., суму середнього заробітку за не проведення вчасного розрахунку при звільненні в розмірі 128 568,40 грн., не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої компенсації.

Так, застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відтак, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18, де сформульована правова позиція щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне.

Істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 18 774,04 грн. ( частка недоплаченої заробітної плати- компенсація за належні до видачі предмети речового майна) / 128 568,40 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 04.09.2020 року по 24.06.2021 року (293 дні)) х 100 = 14,60%.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 14,60 % становить: 438,80 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) х 14,60 % = 64,06 грн.; 64,06 грн. х 293 (днів затримки розрахунку) = 18 769,58 грн.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 18 769,58 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.09.2020 року у справі № 260/348/19.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної установи "Широківський виправний центр (№75)" (53734, Дніпропетровська обл., Широківський район, с. Водяне, вул. Молодіжна, буд. 33, ) про стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи Широківський виправний центр (№75)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18 769,58 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська